ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 163/2901/20 пров. № А/857/16546/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,
з участю секретаря судового засідання – Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волинської митниці на додаткове рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 липня        2021 року, прийняте головуючим суддею Чишієм С. С. у м. Любомль, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про скасування постанови  у справі про порушення митних правил,

                                                           ВСТАНОВИВ:

22.10.2020 ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до Волинської митниці Держмитслужби, в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 23.09.2020 № 0699/20500/20, якою його притягнуто до відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та закрити провадження у справі.
15.02.2021 представником позивача подано до суду заяву про відшкодування судових витрат зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, до якої додано копію договору про надання правової допомоги від 17.09.2020 № 109/20, рахунок на послуги правничої допомоги від 17.09.2020 № 109/20-1 на 10000 грн, меморіальний ордер від 23.09.2020 № ПН226.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 15.02.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2021, адміністративний позов задоволено.
01.03.2021 позивачем додатково надано суду ордер на надання правничої допомоги та копію акта надання послуг від 15.02.2021 № 109/20-1 з детальним описом наданих послуг.
23.07.2021 на адресу Любомльського районного суду Волинської області від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яке обґрунтоване тим, що при вирішенні питання розподілу судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати фактично понесені і чи була їх сума обгрунтована. Так, усна консультація щодо правових підстав оскарження рішення органу доходів і зборів про коригування митної вартості товару, вартістю 1051 грн, не є складовою витрат на правову допомогу, оскільки не стосується предмету даного спору. Зазначає, що послуги по підготовці справи охоплюються загальною діяльністю адвоката та повинні входити до складу послуги «складання адміністративного позову», а тому не можуть бути самостійною складовою витрат на правову допомогу. Звернув увагу, що представник позивача не брав участі у розгляді судом даної справи, що виключає підстави для відшкодування позивачу 2000 грн за оплату послуг з участі адвоката у судовому розгляді справи.
Додатковим рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 26.07.2021 заяву позивача задоволено частково: стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн та 420,40 грн судового збору. 
Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та зменшити розмір судових витрат.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при вирішенні заяви не враховано, що позивач не обґрунтував суму компенсації витрат на правничу допомогу, яка б фактично відповідала наданим адвокатським послугам та була співмірною обсягу цих послуг та витраченому адвокатом часу розміру заявленій сумі витрат на професійну правничу допомогу. 
В судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає додаткове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом частин першої - четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значенням справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Приписами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги – це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналізуючи наведені правові норми, можна зробити висновок, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.
Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надані суду такі докази:
-          договір про надання професійної правничої допомоги від 17.09.2020 №109/20, відповідно до якого Адвокатське бюро «Сергій Степанюк і Партнери» бере на себе зобов`язання надавати ОСОБА_1 усіма законними методами та способами правничу допомогу у всіх справах, пов`язаних із притягненням його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно з протоколом про порушення митних правил від 28.08.2020 № 0699/20500/20, а позивач зобов`язується сплачувати на разхунок виконавця винагороду за надану допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором;
-          рахунок на послуги правничої допомоги від 17.09.2020 № 109/20-1 на суму 10000 грн;
-          меморіальний ордер від 23.09.2020 № ПН226 на суму 10000 грн із призначенням платежу – послуги правничої допомоги згідно з договором від 17.09.2020 № 109/20, платник ОСОБА_1 ;
-          квитанція від 23.09.2020 на суму 10000 грн;
-          акт надання послуг від 15.02.2021 № 109/20-1, підписаний позивачем та Адвокатським бюро «Сергій Степанюк і Партнери», відповідно до якого виконавець надав наступні послуги: 
1)          усна консультація щодо правових підстав оскарження рішення органу доходів і зборів про коригування митної вартості товару, що імпортується (1 год на суму 1051 грн);
2)          підготовка справи – вивчення і оцінка наявних письмових доказів, витребування оскаржуваного рішення, підбір та аналіз нормативно-правових актів, визначення належного відповідача, аналіз практики оскарження рішень митних органів, обрання способу захисту та формулювання вимог з урахуванням отримання бажаного для клієнта результату (2 год на суму 2102 грн);
3)          складання адміністративного позову/подання до суду (5 год на суму 5255 грн);
4)          участь у судовому розгляді справи Любомльським районним судом (на суму 2000 грн).
Отже, з вказаних документів встановлено, що позивач поніс витрати в суді першої інстанції на послуги правничої допомоги в розмірі 10000 грн, однак, на думку суду першої інстанції відшкодуванню підлягають 8000 грн, оскільки представник позивача не брав участі у розгляді справи судом.
Апеляційний суд встановив, що витрати на усну консультацію на суму 1051 грн не пов`язані з розглядом даної справи, а послуги з підготовки справи вартістю 2102 грн охоплюються послугою складання адміністративного позову, а тому зазначені суми не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці.
Колегія суддів критично ставиться до доводів скаржника про неспівмірність витрат на правову допомогу в розмірі 5255 грн  за складання адміністративного позову у конкретній справі, оскільки відповідач не обґрунтував своєї позиції щодо вказаного та не зазначив, який розмір гонорару адвокату вважає співмірним з наданою ним правничою допомогою.
Крім того, відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подання безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності стягнення з Волинської митниці витрат на професійну правничу допомогу лише у розмірі 5255 грн.
За наведених обставин, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняття постанови про часткове стягнення таких витрат.
Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці задовольнити.
Додаткове рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 липня 2021 року у справі № 163/2901/20 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (код ЄДРПОУ 43958385, місцезнаходження:  вул. Призалізнична, 13, с. Римачі, Любомльський район, Волинська область, 44350) на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн.
В решті додаткове рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 липня 2021 року у справі № 163/2901/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 18.10.2021