СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року                               м. Харків                        Справа № 922/1729/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Склярук О.І., суддя Ільїн О.В. , суддя  Хачатрян В.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача, за вх. №2474 Х/1 на рішення Господарського суду Харківської області від "20" липня 2021 р. (суддя Ємельянова О.О.) у справі №922/1729/21 
за  позовом ТОВ "Харківгаз Збут", м.Харків,
до Слобожанської митниці Держмитнслужби України, м.Харків,
про стягнення 8 909, 97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.07.2021 у справі №922/1729/21 позов задоволено. Стягнуто зі Слобожанської митниці Держмитслужби  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут"  заборгованість за спожитий природний газ за договором на постачання природного газу № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року у розмірі 8 686, 06 грн., 3 % річних у розмірі 44, 17 грн., інфляційні втрати у розмірі 179, 74 грн.
Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та зазначає зокрема про те, що між відповідачем та позивачем було укладено договір від 01.12.2020 року № 41 АВ617-725-20 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів. Керуючись умовами статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони дійшли згоди змінити договір від 01.12.2020 року № 41АВ617-725-20 у частині терміну дії договору до 31.03.2021 року (додаткова угода № 2 від 28.12.2020 року), на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків загальної суми визначеної у договорі, укладеному у попередньому році. 
Отже вказує, що у зв`язку із тим, що термін дії договору у попередньому році склав місяць (з 01.12.2020 по 31.12.2020) тому коштів закладених для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року не вистачило для проведення оплати за спожитий газ у повному обсязі за період з 01.01.2021 по 28.02.2021.
Таким чином скаржник переконаний, що останній виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, оскільки договори укладаються на один календарний рік, та згідно акту  звірки взаєморозрахунків за період 2020 року, оплата за договором проведена у повному обсязі, та станом на 31.12.2020 року заборгованість відсутня. 
У зв`язку із чим, за твердженнями останнього, враховуючи, що термін дії договору від 01.12.2020 року №41АВ617-725-20 на постачання природного газу сплинув 28.02.2021 року, тому у митниці немає підстав для проведення оплати за спожитий природний газ згідно наданих рахунків на суму 8 686, 06 грн.
Згідно  Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової  справи між суддями справу було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя  Склярук О.І., суддя            Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.
Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.
Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду було відкрите апеляційне провадження у справі № 922/1729/21. Запропоновано учасникам справи  подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Ухвалено розглядати справу  в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Позивачем у встановлений судом процесуальний строк було надано відзив на апеляційну скаргу у якому заявник наголошує на тому, що оскаржуване рішення законне, а твердження скаржника є надуманими та безпідставними.
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 01.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач, постачальник) та Слобожанською митницею Держмитслужби (відповідач, споживач) було укладено договір № 41АВ617-725-20 на постачання природного газу (а.с. 8-17).
Додатковою угодою № 2 від 28.12.2020 року до договору № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року постачання природного газу, сторони погодили керуючись частиною 6 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» доповнити договір від 01.12.2020 року  №41АВ617-725-20 пунктом 11.1.1.:
« 11.1.1. Договір вважається пролонгованим до 31.03.2021 року на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, у обсязі, що не перевищує 20 відсотків від загальної суми, визначеної у договорі, укладеному у попередньому році» (а.с. 18).
Відповідно до пункту 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) споживачу у 2020 році природний газ (за кодом ДК 021:2015-09120000-6-Газове паливо) належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ у розмірах, строки та порядку, визначеному договором. Строк постачання природного газу до 31.12.2020 року.
Згідно пункту 4.2. договору, сторони погодили, що розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період протягом 10 банківських днів з дня отримання рахунку та акту приймання –передачі природного газу (а.с. 11).
Датою оплати рахунку (здійснення розрахунку) є дата, на яку були зараховані кошти на банківський рахунок постачальника (пункт 4.3. договору).
Додатковою угодою № 3 від 27.01.2021 року до договору № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року на постачання природного газу, сторони погодили:
Пункт 1. керуючись частиною 6 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони дійшли згоди визначити суму цієї додаткової угоди в обсязі, що не перевищує 20 % суми договору про постачання природного газу від 01.12.2020 року № 41АВ617-725-20.
Пунктом 2 додаткової угоди, сторони погодили доповнити пункт 1.2. розділу І договору про постачання природного газу від 01.12.2020 року № 41АВ617-725-20 абзацом:
«Плановий обсяг постачання газу на період з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року – 363 м3, у тому числі по місяцях та кварталах, що визначено у даній додатковій угоді».
Загальна вартість цієї додаткової угоди до договору про постачання природного газу від 01.12.2020 року № 41АВ617-725-20 складає 2   455, 70 грн., у т.ч. ПДВ 409, 28 грн., що не перевищує 20 % загальної суми, визначеної у договорі про постачання природного газу від 01.12.2020 року № 41АВ617-725-20, укладеному у попередньому році (пункт 3 додаткової угоди № 3) (а.с. 19).
Додатковою угодою № 4 від 02.02.2021 року до договору № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року постачання природного газу, сторони погодили викласти пункт 3.1 статті 3 «Ціна договору» у наступній редакції:
«Ціна за 1000,0 кубічних метрів газу становить 6   201, 25 грн., без ПДВ, крім того з ПДВ (20 %) – 1240, 25 грн., що разом з ПДВ складає 7   441, 50 грн.».
Сторони домовились, що умови цієї додаткової угоди до договору № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 13.01.2021 року (пункт 3 додаткової угоди) (а.с. 20).
Додатковою угодою № 5 від 02.02.2021 року до договору № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року постачання природного газу, сторони погодили викласти пункт 3.1 статті 3 «Ціна договору» у наступній редакції:
«Ціна за 1000,0 кубічних метрів газу становить 6   821,37 грн., без ПДВ, крім того з ПДВ (20 %) – 1   364,28 грн., що разом з ПДВ складає 8   185, 65 грн.».
Сторони домовились, що умови цієї додаткової угоди до договору № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 16.01.2021 року (пункт 3 додаткової угоди) (а.с. 21).
Додатковою угодою № 6 від 25.02.2021 року до договору № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року постачання природного газу, сторони погодили викласти пункт 3.1 статті 3 «Ціна договору» у наступній редакції:
«Ціна за 1000,0 кубічних метрів газу становить 7   502,50 грн., без ПДВ, крім того з ПДВ (20 %) – 1   500,50 грн., що разом з ПДВ складає 9   003,00 грн.».
Сторони домовились, що дана угода складена у двох примірниках. По одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з моменту її підписання, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 05.02.2021 року  (пункт 3 додаткової угоди) (а.с. 22).
Додатковою угодою № 7 від 25.02.2021 року до договору № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року постачання природного газу, сторони погодили викласти пункт 3.1 статті 3 «Ціна договору» у наступній редакції:
«Ціна за 1000,0 кубічних метрів газу становить 8   250,00083 грн., без ПДВ, крім того з ПДВ (20 %) – 1   650,00017 грн., що разом з ПДВ складає 9   900, 00100   грн.».
Сторони домовились, що дана угода складена у двох примірниках. По одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з моменту її підписання, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 16.02.2021 року  (пункт 3 додаткової угоди) (а.с. 23).
Як зазначає позивач, останній фактично надав відповідачу послуги з постачання природного газу у січні 2021 року – 679 куб.м. природного газу вартістю 5   101, 49 грн. У лютому 2021 року загальний об`єм природного газу вартістю 5   478, 77 грн. склав 588,45 куб.м. У зв`язку із чим, за підсумками надання послуг з газопостачання у січні 2021 року постачальником на підставі даних оператора ГРМ, були оформлені та надано споживачу акти приймання – передачі природного газу:
- № ХО381001046 від 12.01.2021 року відповідно до якого, відповідачу було передано 280 куб.м.  природного газу вартістю 1   894, 20 грн.;
- № ХО381002413 від 15.01.2021 року відповідно до якого, відповідачу було передано 79 куб.м.  природного газу вартістю 587,88 грн.;
- № ХО381002417 від 31.01.2021 року відповідно до якого, відповідачу було передано 320 куб.м.  природного газу вартістю 2   619,41 грн., які були підписані відповідачем (а.с. 25-27).
За підсумками лютого 2021 року позивачем передано відповідачу відповідно до актів приймання – передачі природного газу:
- № ХО381003349 від 04.02.2021 року передано 82 куб.м. на суму 671, 22 грн.;
- № ХО381003351 від 12.02.2021 року передано 230 куб.м. на суму 2   070,70 грн.;
- № ХО381003353 від 28.02.2021 року передано 276,75 куб.м. на суму 2   736,85 грн. які було направлено на адресу відповідача відповідно до листа № 617-Сл.5062-0421 від 15.04.2021 року (а.с. 28-31).
За твердженням позивача, відповідачем було частково здійснено оплату за договором на постачання природного газу № 41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року, а саме на суму 1   894, 20 грн. У зв`язку із чим, за розрахунком позивача, сума заборгованості за договором складає суму у розмірі 8   686, 06 грн. за отриманий відповідачем у січні та лютому 2021 року природний газ.
15.07.2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про погашення заборгованості у розмірі 8   686,06 грн. (а.с. 33-34).
20.04.2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про погашення заборгованості у розмірі 8   686,06 грн. (а.с. 35-36).
Відтак як вже було встановлено судом першої інстанції, відповідачем оплата заборгованості виконана не була, що стало підставою для звернення з позовом до господарського суду.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на наступне.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.
Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції було надано вірну правову кваліфікацію відносинам які склалися між сторонами по справі.
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар      у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за   договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу, України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до  умов  договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України   передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Факт наявності у відповідача заборгованості за спожитий природній газ підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання – передачі природного газу, а саме за січень 2021 року:
- № ХО381001046 від 12.01.2021 року відповідно до якого, відповідачу було передано 280 куб.м.  природного газу вартістю 1   894, 20 грн.;
- № ХО381002413 від 15.01.2021 року відповідно до якого, відповідачу було передано 79 куб.м.  природного газу вартістю 587,88 грн.;
- № ХО381002414 від 31.01.2021 року відповідно до якого, відповідачу було передано 320 куб.м.  природного газу вартістю 2   619,41 грн. (а.с. 25-27).
Та за лютий 2021 року № ХО381003349 від 04.02.2021 року передано 82 куб.м. на суму 671, 22 грн.;
- № ХО381003351 від 15.02.2021 року передано 230 куб.м. на суму 2   070,70 грн.;
- № ХО381003353 від 28.02.2021 року передано 276,75 куб.м. на суму 2   736,85 грн. (а.с. 28-31).
За розрахунком позивача, сума заборгованості відповідача за договором №41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року складає суму у розмірі 8   686,06 грн. (а.с. 24).
Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Доказів здійснення повної оплати за спірною господарською операцією відповідач ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надав.
Враховуючи вищевказані обставини, відсутність у матеріалах справи доказів, які б спростовували наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за спожитий природний газ за договором №41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року на постачання природного газу, заявлена до стягнення із відповідача сума боргу у розмірі 8 686,06 грн. є обґрунтованою, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Отже судова колегія дійшла висновку, що враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів, які б спростовували наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за спожитий природний газ за договором №41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року на постачання природного газу, судом першої інстанції було правомірно задоволено позов щодо стягнення із відповідача суми боргу у розмірі 8 686, 06 грн.
Посилання відповідача у матеріалах апеляційної скарги на відсутність належних доказів є безпідставними з огляду на наступне.
Як вбачається із умов пункту 2 додаткової угоди № 2 від 28.12.2020 року сторони узгодили, що договір вважається пролонгованим до 31.03.2021 року (а.с. 18).
Крім того, додатковими угодами № 3 від 27.01.2021 року, № 4 від 02.02.2021 року, № 5 від 02.02.2021 року, № 6 від 25.02.2021 року сторонами було змінено вартість природного газу (а.с. 19-22). При цьому відповідні додаткові угоди, підписані уповноваженими представниками сторін, доказів визнання недійсними чи розірвання договору у встановленому законом порядку відповідачем до суду надано не було.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем було нараховано відповідачу 3 % річних у розмірі 44, 17 грн., та інфляційні втрати у розмірі  179, 74 грн.  
Частиною 2   статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;      надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1   статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок та правові підстави їх задоволення, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені 3 % річних у розмірі 44, 17 грн., та інфляційні втрати у розмірі  179, 74 грн. також підлягають задоволенню у відповідності з нормами чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованість за спожитий природний газ за договором на постачання природного газу №41АВ617-725-20 від 01.12.2020 року у розмірі 8 686, 06 грн., 3 % річних у розмірі 44,              17 грн., інфляційні втрати у розмірі 179, 74 грн. – є обґрунтованими, підтвердженими належними та достатніми доказами, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі.
Інші доводи відповідача, що покладені в основу апеляційної скарги проти позовних вимог спростовуються матеріалами справи, відповідачем не надано доказів, що підтверджували б належне виконання взятих на себе зобов`язань за спірним договором.
Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому і підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведених належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані та вірно оцінені обставини у справі і ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.                
За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  апеляційний  суд

ПОСТАНОВИВ:

           1.Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитнслужби України, м.Харків, на рішення Господарського суду Харківської області від 20.07.2021 у справі №922/1729/21 – залишити без задоволення.
           2.Рішення Господарського суду Харківської області від 20.07.2021 у справі №922/1729/21 – залишити без змін.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського  процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    О.І. Склярук

Суддя                                                                                          О.В. Ільїн  

Суддя                                                                                          В.С. Хачатрян