ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/587/21	

головуючий суддя І інстанції – Сацький Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року в адміністративній справі №280/587/21 за позовом   ОСОБА_1  до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення №04-35/3/11 від 06.11.2020 відповідача про скасування реєстрації місця проживання позивача в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та поновити інформацію про реєстрацію місця проживання позивача в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка була внесена 16.07.2020 до Єдиного державного демографічного реєстру за унікальним номером запису в Єдиному державному демографічному реєстра: 19920628-08742;
- визнати протиправним та скасувати рішення №04-35/3/12 від 06.11.2020 відповідача про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та поновити інформацію про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 , яка була внесена 01.09.2020 до Єдиного державного демографічного реєстру.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що реєстрація місця проживання останньої та її малолітньої дитини в належній на праві власності квартири була здійснена законно та у відповідності до чинного законодавства.
Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.
Розгляд справи було здійснено у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, 16.07.2020 позивач звернулась до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту  із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою:   АДРЕСА_1 .
Підставою для реєстрації місця проживання позивачем було надано договір купівлі- продажу, серія та номер 665, виданий 02.09.2016, видавник: Сіпяков О.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу. В день звернення позивачу було надано адміністративну послугу з реєстрації місця проживання.
01.09.2020 позивач звернулася до відділу з метою реєстрації місця проживання її малолітньої дитини за адресою реєстрації свого місця проживання та також отримала вищевказану адміністративну послугу.
06.11.2020 начальником відділу була проведена перевірка підстав реєстрації місця проживання позивача та її малолітньої дитини за вищевказаною адресою та встановлено, що квартира АДРЕСА_2 перебуває в іпотеці, при цьому позивачем у заявах про реєстрацію її місця проживання та її малолітньої дитини було зазначено, що вищевказана квартира у іпотеці не перебуває.
Листом від 06.11.2020 №04-35/3/11 та від 06.11.2020 №04-35/3/12 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради було повідомлено позивача, що керуючись               п. 28 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, прийнято рішення про скасування реєстрації місця проживання позивача та її малолітньої дитини за адресою: АДРЕСА_1 як таку, що проведена з порушенням вимог правил реєстрації місця проживання. 
Також було надано повідомлення №04-35/3/12 про скасування реєстрації місця проживання у якому відповідачем зазначено, що при зверненні 01.09.2020 позивач надала органу реєстрації недостовірні дані, щодо обтяження на нерухоме майно. Таким чином були порушені вимоги п. 18 п.п. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016  року № 207.
Не погодившись з правомірністю прийняття наведеного рішення, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень  було неправомірно проведено реєстрацію позивача та її дитини, у вищезазначеній квартирі, а відтак абсолютно обґрунтованим є рішення цього ж суб`єкта владних повноважень про скасування своїх реєстраційних дій щодо такої реєстрації.
Колегія суддів апеляційного суду переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень – це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як свідчать встановлені обставини справи, предметом спору є протиправні, на думку позивача, рішення відповідача про скасування реєстрації місця проживання останньої та її доньки.
Суд зазначає, що у даній справі, спір пов`язаний з реалізацією житлових прав фізичних осіб, зокрема права позивача на користування квартирою, яка на переконання відповідача, перебуває в іпотеці, тобто з цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є органом, який виконує свої обов`язки щодо зняття з реєстрації у відносинах з власником майна та заставоутримувачем.
Відтак, спір про захист права конкретної фізичної особи на користування житлом, в тому числі щодо реєстраційних дій, є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.
Той факт, що відповідачем є Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.05.2019 року по справі № 826/6688/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. 
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Керуючись ст. 238, ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст.  315, ст. 319 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року в адміністративній справі №280/587/21–  скасувати та прийняти нову постанову.
Провадження у справі №280/587/21 – закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на підставі ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко