ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року   
м. Черкаси 

справа № 697/859/21  провадження № 22-ц/821/1809/21 категорія 311000000		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Карпенко О.В..

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
представник позивача – адвокат Бовшик Миколай Юрійович 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРАНЖГАЗ»

розглянув в судовому засіданні у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОРАНЖГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОРАНЖГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.
Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що 06 травня 2019 року позивач був прийнятий на посаду оператора заправочних станції в ТОВ «ОРАНЖГАЗ». 
01 лютого 2021 року у відповідності до наказу № 13-вк від 01 лютого 2021 його було звільнено із займаної посади за п.1 ст. 36 КЗпП України.
За весь час роботи в ТОВ «ОРАНЖГАЗ» ОСОБА_1 не виплачувалася заробітна плата, індексація та компенсація за невикористану відпустку. 
Просив стягнути з ТОВ «ОРАНЖГАЗ» на користь ОСОБА_1 нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 164 613,30 грн., індексацію заробітної плати в розмірі 2 479,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6 856,64 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 20 242,56 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час вирішення спору було встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнений з роботи у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджує згоду сторін при визначенні підстав припинення трудових відносин та не свідчить про порушення роботодавцем трудового законодавства в частині невиплати заробітної плати.
Належних та допустимих доказів наявності заборгованості ТОВ «ОРАНЖГАЗ» перед ОСОБА_1 суду надано не було.
Крім того, судом враховано, що в матеріалах справи містяться довідки форми ОК-7 від 09 березня 2021 року, які підтверджують сплату страхових внесків страхувальником ТОВ «ОРАНЖГАЗ» за застраховану особу та не підтверджують наявність заборгованості із заробітної плати. 
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через недоведеність позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляцій скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Бовшик М.Ю. просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору, суд першої інстанції поклав тягар доказування на позивача та не врахував пасивної поведінки відповідача під час розгляду справи.
На думку особи, що подає апеляційну скаргу, матеріали справи містять всі необхідні докази, які дають підстави визнати порушення прав ОСОБА_1 з боку ТОВ «ОРАНЖГАЗ», а відтак судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив 
       
Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційних скарг, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та з правовідносин, що випливають з трудових спорів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).
За таких обставин дану справу призначено до розгляду в апеляційному суді в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в судове засідання.
Судом першої інстанції встановлено, що 06 травня 2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду оператора заправних станцій в ТОВ «ОРАНЖГАЗ». Дана обставина підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .
01 лютого 2021 року позивач був звільнений з роботи у відповідності до наказу № 13-вк від 01 лютого 2021 року. 
З наявних в матеріалах справи довідок форми ОК-5 від 22 січня 2021 року та ОК-7 від 09 березня 2021 року (індивідуальні відомості про застраховану особу страхувальником застрахованої особи ОСОБА_1 ) вбачається що за період з травня 2019 року до грудня 2020 року платником ТОВ «ОРАНЖГАЗ» сплачені страхові внески в ПФУ та заборгованості по заробітній платі немає.
Крім того, відповідно до довідки ТОВ «ОРАНЖГАЗ» від 25 березня 2021 року № ОГ000000003 ОСОБА_1 працював в ТОВ «ОРАНЖГАЗ» в період з о6 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року на посаді оператора заправних станцій. За вказаний період йому нарахований дохід в сумі 122 582 грн. 58 коп., сума ПДФО – 22 064 грн. 89 коп., військовий збір 1 878 грн. 73 коп., утримання по виконавчих листах з квітня 2020 року по лютий 2021 року 10 754 грн. 79 коп.
Згідно зі статтею 47 КЗпП України  власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з приписами статті 94 КЗпП України та абзацу першого статті 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу.
За змістом положень статті 2 ЗУ «Про оплату праці»  основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до статті 5 ЗУ «Про оплату праці»  організація оплати праці здійснюється, крім іншого, на підставі законодавчих та інших нормативних актів, колективних договорів.
Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував, що у відповідності з вимогами ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до вимог ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. 
Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Звертаючись до суду з позовними вимогами, а в подальшому з апеляційною скаргою ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач не провів з ним повного розрахунку індексації заробітної плати, також, не виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку, тому з метою захисту порушених прав він вимушений звернутися до суду. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 однією з причин скасування рішення суду вказав на пасивну поведінку відповідача щодо ненадання доказів про проведення повного розрахунку з позивачем. Однак, таке твердження позивача не може бути підставою для зміни чи скасування рішення суду, оскільки саме на позивача покладено обов`язок довести обгрунтованість своїх вимог. 
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною відповідача. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував довідки форми ОК-5 від 22 січня 2021 року та ОК-7 від 09 березня 2021 року та довідки ТОВ «ОРАНЖГАЗ» від 25 березня 2021 року № ОГ000000003 з яких не вбачається порушень відповідача щодо проведення розрахунків під час звільнення позивача. Інших доказів позивачем надано не було. 
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ч.1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 76 ЦПК України  ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України  жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції з урахуванням наданих позивачем доказів та встановлених обставин справи дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено суду обгрунтованість вимог про те, що при його звільненні з ним не було проведено всіх передбачених законодавством розрахунків.
Наявні матеріали справи навпаки підтверджують ту обставину, що таких порушень з боку відповідача не було, відтак висновок суду про недоведеність позовних вимог є правильним. 
Вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бовшика Миколи Юрійовича залишити без задоволення.
Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОРАНЖГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 10 листопада 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        В.О. Єльцов        

                                                                       О.В. Карпенко