ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року 

м. Київ
справа №653/2233/16-а
адміністративне провадження № К/9901/43798/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1  
на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 (колегія у складі суддів Скрипченка В.О., Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.)
у справі № 653/2233/16-а
за позовом  ОСОБА_1 
до Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області 
про зобов`язання вчинити певні дії.

I. РУХ СПРАВИ

1.          19.07.2016 представник позивача звернувся до суду з позовом Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, в якому просив зобов`язати відповідача провести поновлення пенсії ОСОБА_2 з 08.01.2014 (дата встановлена рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014 у справі №757/1859/14-а) та до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши її знову на загальних підставах, відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні в сумі 3263,60 грн, з урахуванням вже виплачених сум і на підставі тих документів, які вже містяться у її пенсійній справі та виплатити ці суми пенсій, не отримані ОСОБА_2 через її передчасну смерть, її чоловіку, позивачу у справі.
2.          Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 13.12.2016 у задоволенні позову відмовлено.
3.          Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 13.12.2016 13.12.2016 скасовано.
4.          Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині вимог до Генічеського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Херсонської області за період з 08.01.2014 по 14.02.2016 залишено без розгляду.
В іншій частині прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог:
-          визнано протиправними дії та рішення Генічеського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо поновлення виплати пенсії громадянці ОСОБА_2 в розмірі 15 грн 45 коп., тобто меншому, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність;
-          зобов`язано Генічеське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Херсонської області провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_2 за період з 15.02.2016 по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день її смерті) в розмірі, не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до статей 28 та 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з подальшим її перерахуванням у зв`язку зі змінами пенсійного законодавства, з урахуванням фактично виплачених сум, та виплатити ці суми пенсій, не отримані ОСОБА_2 через її смерть, її чоловіку ОСОБА_1 ;
-          в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
5.          09.11.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача на рішення суду апеляційної інстанції. У касаційній скарзі позивач просить змінити оскаржуване рішення в частині періоду, з якого має бути здійснено перерахунок його пенсії, зобов`язавши відповідача провести перерахунок пенсії за період з 08.01.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_1.
6.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.12.2017 відкрито касаційне провадження у справі. 
7.          У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу було передано для розгляду до Верховного Суду.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є чоловіком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.11.1959 та копією перекладу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 08.06.2016.
9.          У 1996 році ОСОБА_2 з чоловіком виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділені посольства України в Державі Ізраїль. До виїзду за кордон позивач мешкав в м. Сімферополь АР Крим. До виїзду ОСОБА_2 їй у 1992 році було призначено пенсію за віком. Після виїзду за кордон виплату пенсії було припинено.
10.          Згідно постанови №757/18591/14-а Київського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений частково: визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим у поновленні нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 протиправною; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Сімферополя АР Крим поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 08.01.2015 з проведенням індексації.
11.          Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду задоволено заяву представника позивача про заміну сторони у справі правонаступником та проведено заміну сторони у справі з Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим на Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області.
12.          30.12.2015 ОСОБА_2 через своїх представників звернулась до УПФ України у Генічеському районі Херсонської області, надіславши копії всіх документів щодо поновлення їй пенсії відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014, з проханням повідомити про виконання судового рішення.
13.          Листом від 15.01.2016 відповідач повідомив, що пенсія ОСОБА_2 нарахована та виплачується згідно законодавства. Пенсійні кошти ОСОБА_2 15.01.2016 було зараховано на банківський рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», щомісячно до 15 числа заявниці пенсія буде зараховуватись в сумі 15,45 грн, що підтверджується протоколом від 14.11.2015 та розпорядженням на призначення (поновлення) виплати пенсії за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

14.          В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликався на те, що розмір пенсії ОСОБА_2 повинен встановлюватися відповідно до ст. 27, ч. 2 ст. 40, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні в сумі 3263,60 гривень.
15.          Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що його дії щодо призначення (поновлення) виплати пенсії відповідають за рішенню суду.

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах чинного законодавства та жодним чином не порушив права та свободи ОСОБА_2 , оскільки після винесення постанови Київським апеляційним адміністративним судом від 15.10.2014 вона не надала належним чином оформлені заяви про поновлення пенсії, про витребування пенсійної справи та не долучила належні та належним чином оформлені документи відповідно до Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку)пенсії згідно Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що унеможливило поновити пенсію відповідно до діючого законодавства.
17.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції, залишаючи позовні вимоги за період з 08.01.2014 по 14.02.2016 без розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачем до суду першої інстанції не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду із позовними вимогами про визнання протиправними дій та зобов`язання провести індексацію та перерахунок пенсії його дружини.
В іншій частині задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач та його дружина, проживаючи в Ізраїлі, як громадяни України, мали такі ж самі конституційні права, як громадянин України, проживаючий на території України, це також стосується права на виплату пенсії, так і на індексацію та інші перерахунки.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18.          Позивач у касаційній скарзі посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.
19.          Скаржник зазначає про те, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
20.          Крім того, у ст. 99 КАС України (редакції, чинній до 15.12.2017) встановлено строк звернення до суду, а не підставу для обмеження пенсійних виплат, встановлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ст. 99 КАС України не регламентує порядок діяльності суб`єкта владних повноважень при призначенні, поновленні, нарахуванні/перерахуванні та здійсненні виплат, встановлених зазначеним Законом.
21.          Також, позивач зазначає, що дізнався про порушення свого права на належний розмір пенсії лише після отримання листа від відповідача - 15.01.2016, а тому, вважає, що звернувся до суду у межах шестимісячного строку.
22.          12.01.2018 від відповідача до суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких останній просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов таких висновків.
24.          Стосовно застосування строку звернення до суду, то Верховний Суд вже розглядав справи з таким предметом спору.
25.          Зокрема у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду:

«... для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. 
<…> колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами».

26.          Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається, та який, відповідно, спростовує доводи скаржника.
27.          Враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовних вимог за період з 08.01.2014 по 14.02.2016, оскільки позивачем не надано доказів поважності пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправними дій та зобов`язання провести індексацію та перерахунок пенсії його дружини та доказів відсутності у позивача будь-якої можливості своєчасно дізнатися про порушення своїх прав та звернутися до суду з позовом.
28.          Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що положення ст.     99 КАС України (редакції, чинній до 15.12.2017) не можуть бути підставою для обмеження пенсійних виплат, оскільки ця стаття не обмежує пенсійні виплати, а встановлює строк звернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.
29.          В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується і, відповідно, Судом не переглядається.
30.          Щодо заперечень відповідача, у яких останній просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, то колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку незгоди із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач має право звернутися до суду із касаційною скаргою, а не у формі заперечень на касаційну скаргу.
31.          Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального чи матеріального права при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції.
32.          Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359     КАС України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу      ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 у справі №653/2233/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб