Справа № 461/9068/20                                Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/2304/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Савчук Г.В.,
без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,-
ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять.
Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2012 року у цивільній справі № 1522/6783/12 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ - 1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009 року та договору №ЛВ -220/0041/08/989 від 19 вересня 2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21 липня 2009 року у розмірі 9507, 57 гривень. 
Рішення суду набрало законної сили 10 травня 2020 року. 
21 червня 2012 року було виданий виконавчий лист №1522/9783/12, який був скерований на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одеси. 
У Другому Приморському відділі ДВС у м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 за виконавчим листом №1522/9783/12. 
Водночас, боржник ухиляється від рішення суду. 
З врахуванням вищенаведеного, просив стягнути пеню за несвоєчасне виконання договорів, яка згідно облікової ставки НБУ, за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року, тобто 31 день становить 88420,50 грн., стягнути з відповідача компенсацію за відрив від звичайних занять, яка обрахована ним в сумі 2500,00 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що вимога про стягнення пені за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором, підтвердженого рішенням суду, яке набрало законної сили, передбачено на підставі тлумачення у рішенні КСУ від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 щодо ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».
Також посилається на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справі №310/11534/13-ц та №461/709/19.
Звертає увагу на те, що у поданому відзиві на позовну заяву, представник відповідача не заперечує щодо невиконання відповідачем грошового зобов`язання згідно умов договору №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009 року та договору №ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, та не надав доказів виконання рішення суду від 28 квітня 2012 року у справі №1522/6783/12. 
Зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. 
Посилається на те, що у разі задоволення позову, йому також належить компенсація за відрив від звичайних занять за підготовку, складання та подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути пеню за несвоєчасне виконання договорів за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року у розмірі 88420,50 грн., стягнути з відповідача на його користь компенсацію за відрив від звичайних занять в сумі 5199,84 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
10 вересня 2021 року до Львівського апеляційного суду надійшов відзив Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», в якому просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2012 року позов ОСОБА_1 до КС «Перше кредитне товариство» задоволено частково. 
Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ-1/0120/091551 від 21 вересня 2009 року та договором №ЛВ -20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21 липня 2009 року в розмірі 9 507, 57 грн. 
Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн. 
Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 в дохід держави суму судового збору у розмірі 95, 07 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).
Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.
З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість та таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов правильного висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань.
КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою, а не банківською установою.
Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги.
Позивачем до позову додано розрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року склав 88420,50 гривень.
Однак, судом першої інстанції правильно взято до уваги те, що ОСОБА_1 не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство належності розрахунку та стягнення пені за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також не врахував, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство».
Доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені матеріали справи не містять, оскільки відсутні будь-які відомості про видачу виконавчого листа №2/1522/6783/12 від 21 червня 2012 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2012 року. 
Позивачем не долучено жодного доказу, який б підтвердив звернення з даним виконавчим листом до виконавчої служби і що ухвалене рішення на даний час є невиконаним.
Крім того, за договорами укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність фактів, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, а тому позов не підлягає до задоволення.
Водночас, суд першої інстанції правильно зазначив, що доводи сторін стосовно посилання на практику суду касаційної інстанції, як на підставу задоволення чи відмови в позові та спростування його доводів, суд приходить до переконання, що хоча наведені правові висновки висловлені у справах, які стосуються подібних з цією справою правовідносин, однак обставини зазначених справ не є тотожними та в повній мірі не відповідають характеру правовідносин сторін у даній справі, тобто не є релевантними, а відтак не можуть бути застосовані у даній справі, як законна підстава для спростування і відхилення доводів сторін.
Також, зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2500,00 грн.
Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені, тому й відсутні підстави для стягнення витрат за відрив від звичайних занять у розмірі 5199,84 грн.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.