ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 листопада 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/2600/21 
Номер провадження 22-ц/816/1717/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2021 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 20 вересня 2021 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з указаним позовом,  свої вимоги мотивувало тим, що 06 жовтня 2011 року, шляхом підписання анкети – заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківський послуг в ПриватБанку, між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокзі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 17 березня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 11705,47 грн, з яких: 9733,03 грн – заборгованість за тілом кредиту, 1972,44 грн – заборгованість за простроченими відсотками. 
Посилаючись на зазначені обставини АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 17 березня 2021 року у розмірі 11705,47 грн та судові витрати з оплати судового збору.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
У апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач своїм підписом у анкеті-заяві підтвердив згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що свідчить про ознайомлення позичальника з умовами кредитування. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню. Заявник звертає увагу, що позичальник зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН, та інші засоби, які дають змогу ним користуватися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків несе банк. Стверджує, що в архівах банку не виявлено звернень відповідача у період з 25-27 липня 2020 року з дорученням про постанову карти в СТОП–лист платіжної системи або про блокування карти до моменту зняття коштів. Звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції не врахував, що без розголошення з боку позичальника ПІН-коду, номеру своїх карток, інша особа навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти. Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов і правил про надання банківських послуг у випадку певних обставин, передбачених ними. Згідно з матеріалами справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втраті чи викраденню картки, ПІН-у або використання іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Тому в даному випадку відповідальність за операції, що проводилися несе тільки клієнт.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги банку є необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводив про те, що позичальником були вчинені дії чи бездіяльність, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка діє змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 21). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та згоден з їх умовами. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua.
06 жовтня 2011 року відповідач також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (а.с. 22).
Долучений банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг підпису ОСОБА_1 не містить (а.с. 23-47).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 березня 2021 року становить 11705,47 грн, з яких: 9733,03 грн - заборгованість за тілом кредиту, 31645,66 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;  1972,44 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-18 зворот).
Також встановлено, що починаючи з 06 жовтня 2011 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, сплачувала заборгованість за кредитом та відсотки. 
Розмір заборгованості за кредитом станом на 25 липня 2020 року становила 635,86 грн (а.с. 58).
25 липня 2020 року близько 18 години 00 хвилин невстановлені особи, попередньо вступивши в змову, перебуваючи біля зупинки громадського транспорту по вулиці Іллінській, біля магазину «Рона», у місті Суми, таємно здійснили крадіжку мобільного телефону Xiaomi Redmi 6x, що належав ОСОБА_1 , чим завдали останньому матеріального збитку, окрім того скориставшись застосунком Приват24, що був встановлений на викраденому телефоні, підняли кредитний ліміт по банківський картці № НОМЕР_1 , що належала потерпілому та здійснювали перекази грошових коштів на загальну суму орієнтовно 10000 грн (а.с. 118).
Зазначені обставини є предметом досудового розслідування Сумського відділу поліції (м. Суми) Головного управління Національної поліції України в Сумській області в межах кримінального провадження за №12020200440002292 від 28 липня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України відносно невстановленої особи, що підтверджується витягом з Єдиного Реєстру досудових розслідувань. 
Про виявлений факт викрадення телефону, підняття кредитного ліміту та зняття коштів невідомими особами ОСОБА_1 одразу повідомив на гарячу лінію банку, завдяки чому картка була заблокована та припинено подальше викрадення коштів.
Матеріалами справи підтверджується, що 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість за кредитними коштами, яку він мав станом на 25 липня 2020 року, з урахуванням відсотків, розмір яких не оспорюється позивачем, сплативши через касу банку 01 жовтня 2020 року 640 грн (а.с. 58).
Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених вимог, оскільки банком не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, відповідач невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про факт викрадення мобільного телефону з фінансовим номером, після чого невстановленими особами був підвищений розмір кредитного ліміту на картці позичальника та здійснювали перекази коштів, суд також врахував наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно п. п. 14.14.; 14.16. статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.
Відповідно до п.п. 5, 6, 7, 9 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затв. Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (далі Положення) користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідач вжив необхідних заходів, проінформував Банк, а також правоохоронні органи про факт протиправних дій з його банківською картою, а тому його вини, як підстави цивільної-правової відповідальності не встановлено, що виключає можливість стягнення з нього заборгованості, яка виникла не з його вини. Обставин, які б свідчили, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв розголошенню конфіденційних даних щодо його банківської карти або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, під час розгляду справи судом не встановлено.
Так, з наданого банком розрахунку заборгованості та виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами та своєчасно повертав їх. Станом на 25 липня 2020 року розмір заборгованості за кредитом становив 635,86 грн, 01 жовтня 2020 року шляхом поповнення готівкою у відділенні банку вніс на погашення заборгованості за кредитом 640 грн, що свідчить про погашення заборгованості за кредитом, яким скористався саме позичальник (а.с. 58).
В апеляційній скарзі АТ «ПриватБанк» зазначає, що вчинення спірних транзакцій невстановленими особами після заволодіння телефоном відповідача не є підставою для звільнення позичальника від зобов`язань за кредитним договором. Проте, враховуючи наявність кримінального провадження в якому розслідуються факти несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 , банком не надано доказів на підтвердження того, що перерахування кредитних коштів, здійснені після викрадення телефону у період з 25 липня 2020 року по 27 липня 2020 року саме відповідачем.
Під час розгляду справи позивачем не доведено, що дії чи бездіяльність відповідача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тобто докази того, що виключно бездіяльність відповідача призвела до ініціювання третіми особами платіжних операцій з його картковим рахунком, в матеріалах справи відсутні.
При розгляді даної справи колегія суддів також виходить з того, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.
Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                      О.І. Собина

Судді:                                                                                      О.Ю. Кононенко

                         С.С. Ткачук