ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 грудня 2021 року 	м.Суми	

Справа №591/8502/20 
Номер провадження 22-ц/816/1716/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником – адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем, на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я. у м. Суми, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини до досягнення дитиною трьох років, 
в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника – адвоката Пулинця Б.А., звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь: аліменти на утримання неповнолітніх дітей – дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по ј частини на кожну з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягненням ними повноліття; аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку. 
Свої вимоги мотивувала тим, що з 01 червня 2013 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилися діти – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує на те, що відповідач протягом останніх років проживає та працює в м. Києві та лише інколи приїздив до спільного будинку, а з жовтня 2020 року взагалі перестав надавати належну увагу родині та матеріально забезпечувати її з дітьми. Крім того, зазначає, що на даний час вона знаходиться в відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому у відповідності до положень ст. 84 СК України має право на утримання зі сторони відповідача. 
Посилаючись на те, що відповідач є працездатною особою, має дохід, вважає що є підстави для стягнення з нього аліментів у зазначеному розмірі, що буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімум для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, аліменти визначено виплачувати матері дітей – ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 31 грудня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, починаючи стягнення з 31 грудня 2020 року. 
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Рижова С.Є. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, ухваливши нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повнолітті, починаючи стягнення з моменту ухвалення Зарічним районним судом м. Суми рішення по цій справі від 20 вересня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання відмовити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, відповідач не порушував права ані позивача, ані їх спільних дітей, кошти на їх утримання він надавав в добровільному порядку та оплачував комунальні послуги. Крім того, відповідач звернувся до бухгалтерії із заявою про відрахування з його заробітної плати аліментів на утримання дітей, а тому, на переконання представника відповідача, відсутні підстави для стягнення аліментів з моменту звернення до суду з позовом (31 грудня 2020 року). 
Зазначає про те, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 , судом першої інстанції не було з`ясовано здатність відповідача надавати таку матеріальну допомогу, зважаючи на розмір отримуваних ним доходів та витрат, які він несе, а саме: на утримання малолітніх дітей, сплата комунальних послуг за утримання будинку де проживає позивач з дітьми, оренда житла в м. Києві тощо. Наголошує на тому, що позивач працює та отримує стабільний дохід, а тому здатна сама себе утримувати. 
Крім того, вказує на те, що звертаючись до суду з позовом, представник позивача просив стягнути аліменти на утримання ОСОБА_7 , проте, такої особи не існує. 
Позивачем ОСОБА_2 та її представником – адвокатом Юшкевич Є.Ю. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, просить доводи апеляційної скарги залишити без зміни, а рішення без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
У відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 274 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що з 01 червня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6), під час якого у них народилися діти – дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8). 
Відповідач ОСОБА_1 з 10 вересня 2017 року працює в театрально-видовищному закладі культури «Київський національний академічний театр опери» на посаді артиста-вокаліста вищої категорії (а.с.67). Розмір ОСОБА_1 доходів отриманих у період з грудня 2020 рік по липень 2021 року включно становить 192972 грн 15 коп. (а.с. 69). 
ОСОБА_2 з 02 вересня 2017 року працює артисткою драми вищої категорії 17 тарифного розряду в КЗК СОР – Сумському обласному національному академічному театрі драми та музичної комедії ім. М.С. Щепкіна за контрактом, посадовий оклад становить 12015 грн 00 коп. (а.с. 79). 
Згідно наданих відповідачем квитанцій (а.с. 65, 66), 05 липня 2021 року ОСОБА_1 перераховано ОСОБА_2 20038 грн 28 коп., призначення платежу аліменти на утримання дітей за січень, лютий, березень 2021 року, а 25 серпня 2021 року – 1155 грн, призначення платежу аліменти на дітей за серпень 2021 року (а.с. 66). 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахувавши вимоги ст.ст. 180, 182, 183, 84 СК України, дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до ч. 2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів,суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно працює, отримує стабільний заробіток, має задовільний стан здоров`я, на утриманні у нього інших дітей або непрацездатних членів сім`ї не перебуває, на переконання колегії суддів, стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) відповідача відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, гармонійний розвиток дітей за загальновідомими обставинами про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного розвитку, з урахуванням постійного зростання цін на товари та послуги для дітей.
Визначений судом першої інстанції розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, в доводах апеляційної скарги не оскаржується. 
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в частині зміни періоду стягнення аліментів - з дати подання позову (31 грудня 2020 року) на дату ухвалення оскарженого судового рішення (20 вересня 2021 року), так як такі вимоги суперечать положенню ч. 1 ст. 191 СК України, якою визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Перерахування відповідачем коштів на утримання дітей в добровільному порядку не є підставою для відмови у стягненні з нього аліментів в період з 31 грудня 2020 року по 20 вересня 2021 року. Сплачені кошти, при наданні відповідних доказів, будуть зараховані при виконанні судового рішення. 
Колегія суддів погоджується також з рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. 
Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю ОСОБА_2 . 
Відповідачем та його представником ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, а також те, що визначений судом до стягнення розмір аліментів є значним та поставить відповідача в тяжке майнове становище. 
Як уже зазначалося відповідач працює, має стабільний дохід, розмір утримуваних з його доходів на утримання дружини та малолітніх дітей не перевищуватиме 50% від його доходів. Та обставина, що позивач працює та має свій заробіток, з огляду на положення ч. 4 ст. 84 СК України, не є підставою для відмови задоволенні позову в цій частині. 
Виконання відповідачем свого обов`язку, як власника домоволодіння, нести витрати на його утримання, на переконання колегії суддів, не свідчить про утримання ним родини.
Описка в прохальній частині позовної заяви у написанні прізвища позивача, на утримання якої її представник просив стягнути аліменти, а саме « ОСОБА_9 » замісто правильного « ОСОБА_10 » не є підставою для відмови у задоволенні вимог в цій частині. 
Всупереч доводам апеляційної скарги, визначений судом першої інстанції період стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини – з дня пред`явлення позовної заяви, повністю узгоджується з приписами статті 79 СК України. 
З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, ухвалюючи судове рішення у даній справі суд першої інстанції у рівному ступені врахував інтереси батьків та їх майнові можливості, ухвалив оскаржуване рішення виходячи з найважливіших інтересів дітей, оскільки саме інтереси дітей мають бути першочерговим предметом піклування батьків.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником – адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем, залишити без задоволення, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             О.Ю. Кононенко

                                                                                                               С.С. Ткачук