Постанова
Іменем України                                                           
 
27 жовтня 2021 року                                                        
м. Київ
 
справа № 638/5531/16-ц
 
провадження № 61-5588 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Осіяна О. М. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ; 
заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович, акціонерне товариство «Укрсоцбанк»; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у складі колегії суддів:                        Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А., заінтересована особа - акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»).
Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. перебуває зведене виконавче провадження № 58020088 (виконавчі провадження                       № 57523764 та № 57308190) про стягнення з ОСОБА_1 на користь                       АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за виконавчими листами у цивільній справі № 638/5531/16-ц, виданими 23 травня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова у розмірі 26 318 доларів 32 центи США, що становить в еквіваленті за курсом Національного банку України на 26 січня 2016 року 653 478 грн 99 коп. заборгованості за договором про надання кредиту                       від 03 березня 2007 року та 9 803 грн 85 коп. витрат зі сплати судового збору. 
11 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. у зведеному виконавчому провадженні № 58020088 було складено акт про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу та у виконавчому провадженні № 57523764 було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, якою було передано стягувачу AT «Укрсоцбанк» наступне майно: чотирикімнатну квартиру, загальною площею 68,7 кв. м, розташовану за адресою:                                  АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику - ОСОБА_1 . 
Вважав неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А., яка полягала у неповерненні виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої                   статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію державному підприємству «Сетам» належної боржнику квартири неправомірними, так як дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. 
ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 35 тис. доларів США на споживчі потреби - купівлю нерухомого майна. У власності боржника перебуває нерухоме майно, а саме - чотирикімнатна квартира, загальною площею                 68,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки. Загальна площа квартири складає                     68,7 кв. м., що не перевищує 140 кв. м. Вказана квартира використовується ним як місце постійного проживання, будь-яким іншим нерухомим майном боржник не володіє. ОСОБА_1 не надавав свою згоду на примусове стягнення (відчуження) нерухомого майна, як це вимагає вищенаведений Закон, а, відтак, звернення стягнення на вищевказану квартиру шляхом її передачі на примусову реалізацію було здійснено приватним виконавцем з порушенням норм чинного законодавства України.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд: визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А., яка полягає у неповерненні виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича щодо передачі на реалізацію державному підприємству «Сетам» належної ОСОБА_1 квартири; визнати неправомірними та скасувати акт про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу від 11 квітня 2019 року, складений приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. у зведеному виконавчому провадженні № 58020088 та постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 11 квітня 2019 року, винесену приватними виконавцем виконавчого округу Харківської області                    Бабенком Д. А. у виконавчому провадженні № 57523764.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року у складі судді Хайкіна В. М. скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. щодо передачі на реалізацію державному підприємству «Сетам» належної ОСОБА_1 4-кімнатної квартири, загальною площею 68,7 кв м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Задовольняючи частково вимоги скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що на іпотечну квартиру розповсюджується дія пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що у ОСОБА_1 відсутнє не лише інше майно, яке не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян Украйни, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а і кошти, на які можливо звернути стягнення, а також факт того, що стосовно боржника неможливо провести інші виконавчі дії. Вимоги заявника про визнання неправомірними та скасування акту про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу від 11 квітня 2019 року та постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 11 квітня 2019 року є зайвими, так як самі по собі вчинені уже після неправомірної передачі майна на реалізацію, а тому їх задоволення не є необхідним.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. задоволено. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилено. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується лише на нерухоме майно, яке є місцем постійного проживання боржника, а ОСОБА_1 не проживає постійно в іпотечній квартирі, оскільки одружившись в 2014 році в Російській Федерації, з 2015 року він став генеральним директором товариства з обмеженою відповідальністю «Промтул» (далі - ТОВ «Промтул»), яке знаходиться також в Російській Федерації, засновником якого є його дружина, отримав посвідку на тимчасове проживання в Російській Федерації.
Цей факт також підтвердив представник боржника ОСОБА_1 -                      ОСОБА_3 - в заяві про перегляд заочного рішення в серпні 2018 року, в якій зазначив, що ОСОБА_1 проживає саме в Російській Федерації за адресою: АДРЕСА_2 . Саме за цією адресою зареєстроване ТОВ «Промтул».  
П`ять днів на рік перебування в Україні не можна вважати місцем постійного проживання боржника, саме постійного проживання, а не проживання на період тимчасового перебування.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У березні 2020 року  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                               від 15 квітня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 638/5531/16-ц з Дзержинського районного суду м. Харкова.
 
У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 та його мати - ОСОБА_4 зареєстровані та постійно проживають у спірній квартирі, що підтверджується відміткою 24 квітня 2007 року про реєстрацію в паспорті ОСОБА_1 та відміткою від 10 квітня 2007 року в паспорті                     ОСОБА_4 .
Отже, ОСОБА_1 та його мати - ОСОБА_4 - зареєстровані за зазначеною адресою, іншого нерухомого майна боржник не має, тобто обставини та опис нерухомого майна повністю відповідають нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважав висновки суду апеляційної інстанції помилковими.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У травні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А. подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту                             від 03 березня 2007 року у сумі 26 318 доларів 32 центів США, що становить в еквіваленті за курсом Національного банку України на 26 січня 2016 року 653 478 грн 99 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат (справа № 638/5531/16-ц).
 
23 травня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист у справі № 638/5531/16-ц.
 
26 вересня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. відкрито виконавче провадження                                  № 57308190 з примусового виконання виконавчого листа № 638/5531/16-ц, виданого 23 травня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» сплаченого судового збору у розмірі 9 803 грн 85 коп.
 
25 жовтня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. відкрито виконавче провадження                       № 57523764 з примусового виконання виконавчого листа № 638/5531/16-ц, виданого 23 травня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання кредиту від 03 березня 2007 року у сумі                             26 318 доларів 32 центів США, що становить в еквіваленті за курсом Національного банку України на 26 січня 2016 року 653 478 грн 99 коп.
 
08 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. у виконавчому провадженні № 57523764 винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, якою було об`єднано виконавчі провадження № 57308190,                      № 57523764 у зведене виконавче провадження № 58020088.
 
20 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. у виконавчому провадженні № 57523764 винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, з метою проведення оцінки описаного та арештованого майна боржника, а саме: 4-кімнатної квартири, загальною площею 68,7 кв. м, розташованою за адресою:                             АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8386286.
 
26 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. на адресу Харківської філії державного підприємства «Сетам» скеровано заявку на реалізацію арештованого майна для вирішення питання щодо реалізації описаного та арештованого майна, що належить ОСОБА_1 за зведеним виконавчим провадженням № 58020088                   від 08 січня 2019 року.
Перші електронні торги з реалізації арештованого майна були призначені на 29 березня 2019 року, лот № 334846, з протоколу проведення від 29 березня 2019 року № 395307 яких вбачається, що торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
 
03 квітня 2019 року представником стягувача AT «Укрсоцбанк» на адресу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. подано заяву у зведеному виконавчому провадженні № 58020088, якою представник стягувача повідомив приватного виконавця про бажання стягувача залишити за собою в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором належне боржнику майно, а саме чотирикімнатну квартиру, загальною площею 68,7 кв. м, що знаходиться за адресою:                         АДРЕСА_1 .
 
08 квітня 2019 року Харківською філією державного підприємства «Сетам» було здійснено уцінку лота № 334846, новий номер лота після уцінки                                № 342064.
 
11 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. у зведеному виконавчому провадженні № 58020088 було складено акт про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу.
 
11 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. у виконавчому провадженні № 57523764 винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, якою було передано стягувачу AT «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 638/5531/16-ц від 23 травня                       2019 року, що видав Дзержинський районний суд м. Харкова наступне майно: чотирикімнатну квартиру, загальною площею 68,7 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8386286; на загальну суму 551 455 грн, що належить боржнику ОСОБА_1 . Цією ж постановою було припинено проведення електронних торгів за номером лота 342064 та припинено чинність арешту майна боржника, накладеного постановою про арешт майна боржника від 29 жовтня 2018 року № 57523764.
 
12 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. у виконавчому провадженні № 57523764 винесено постанову про зняття арешту з майна, якою знято арешт з 4-кімнатної квартири, загальною площею 68,7 кв. м, розташованої за адресою:                              АДРЕСА_1 , а також припинено проведення електронних торгів за номером лота 342064.
Судом встановлено, що з дня відкриття виконавчого провадження                                      з 29 вересня 2018 року приватний виконавець Бабенко Д. А. намагався повідомити боржника про проведення виконавчих дій, проте за місцем реєстрації в іпотечній квартирі в Україні боржник не проживав, поштова кореспонденція поверталась без вручення.
 
ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_5 , 1990 року народження, 26 квітня 2014 року за № 89, про що у паспорті боржника міститься відмітка Адміністрації Дубовського с/п Бєлгородської області, Російської Федерації (а.с. 65, т. 2).
 
В інформаційній довідці з Реєстру територіальної громади м. Харкова відсутня інформація щодо дати реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ,  інформації щодо дати реєстрації місця перебування також немає (зворот                   а.с. 106, т. 2)
 
Згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Адміністрації Державної прикордонної служби від 30 січня 2019 року № 0.184-3863/0/15-19 вих. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за документами FM717467 та МТ331479, перетинав державний кордон України з дати видачі виконавчого листа: 04 січня 2018 року (в`їзд) - 08 січня                            2018 року (виїзд); 11 січня 2018 року - 12 січня 2018 року; 30 березня                         2018 року - 31 березня 2018 року; 10 травня 2018 року - 12 травня 2018 року; 03 червня 2018 року - 03 червня 2018 року; 12 червня 2018 року - 12 червня 2018 року; 28 липня 2018 року - 29 липня 2018 року; 31 серпня 2018 року -                             03 вересня 2018 року. Тобто з наведених даних вбачається, що боржник перебував в Україні 20 днів за 2018 рік (а.с. 107, т. 2).
 
Отже, ОСОБА_1 виїхав з України 03 вересня 2018 року і до 30 січня                      2019 року (дата довідки) в Україну не повертався.
 
Відповідно до листа Немишлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04 січня 2019 року в ході перевірки встановити фактичне місце мешкання ОСОБА_1 не вдалось. При неодноразових виходах двері за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не відчинив.
 
Судом встановлено, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, сформованої з використанням сервісу, розміщеного                            на офіційному сайті Федеральної податкової служби Росії, станом                                    на 11 листопада 2019 року свідчить про те, що 27 січня 2015 року було зареєстровано ТОВ «Промтул», адреса місцезнаходження якого: 308501, Бєлгородська область, Бєлгородський район, с. Дубове, вул. Миру, 3, державний реєстраційний номер 1153130000110. Генеральним директором ТОВ «Промтул» є ОСОБА_1 , а засновником (учасником) даної юридичної особи є ОСОБА_6 , тобто дружина боржника (а.с. 170-179, т. 2).
 
З вищевказаної виписки, а також виписки на а.с. 186, т. 2 вбачається, що ідентифікаційний номер платника податків фізичної особи ОСОБА_1 в Росії є 310264070950. В Україні згідно картки фізичної особи - платника податків, виданої Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с. 13 виділеного матеріалу).
 
2.    Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають. 
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
За змістом статей 10, 48 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
 
Майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно (частина дев`ята статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).
 
Звертаючись у травні 2019 року до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію ДП «СЕТАМ» арештованого нерухомого майна та передачі майна стягувачу.
 
Проте, зазначене нерухоме майно (квартира) було передано стягувачу за актом про передачу предмета іпотеки стягувачу від 11 квітня 2019 року, тобто до подання скарги та її розгляду судами по суті.
 
Зважаючи на те, що предметом розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 є дії приватного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника в примусовому порядку, яке на момент подання скарги вже передано стягувачу в межах процедури продажу майна на прилюдних торгах, то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 50 постанови від 02 лютого 2021 року у справі    № 925/642/19).
 
Отже, за встановлених обставин, ефективним способом захисту прав боржника на нерухоме майно є пред`явлення до суду відповідного позову із залученням до участі у справі, крім приватного виконавця та стягувача, організатора торгів, в межах якої і буде надаватися оцінка, у тому числі й діям приватного виконавця щодо передачі майна на реалізацію.
 
Відповідно до частин першої-другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
 
Таким чином, судовий контроль за виконанням судових рішень, у разі встановлення обґрунтованості скарги, спрямований не лише на визнання (констатацію) неправомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, а й на поновлення порушеного права заявника.
 
Однак, навіть у випадку задоволення скарги ОСОБА_1 , у судів в межах процедури судового контролю за виконанням судових рішень відсутні механізми поновлення прав заявника, які він вважає порушеними з огляду на те, що скарга подана і розглянута після передачі майна стягувачу.
 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що скарга 
ОСОБА_1 на дії приватного виконавця не є ефективним способом захисту прав, які заявник вважає порушеними, зокрема не призведе до відновлення прав на нерухоме майно, а фактично спрямована на отримання преюдиційного судового рішення з метою його використання під час розгляду справи про визнання торгів недійсними.
 
Зазначеного суди попередніх інстанцій не врахували та помилково розглянули скаргу ОСОБА_1 по суті.
 
Враховуючи, що вимоги скарги мають вирішуватися у порядку позовного провадження, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, скаргу належить залишити без розгляду.
До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в постанові 
від 14 червня 2017 року у справі № 463/1204/15, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц та Верховний Суд в постановах від 28 лютого 2018 року у справі 
№ 463/593/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 755/10301/18, 
від 12 березня 2020 року у справі № 766/9982/17, від 25 березня 2020 року у справі № 756/13851/15, від 28 жовтня 2020 року у справі № 753/13011/14,                 від 28 жовтня 2020 року у справі № 214/3501/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 753/23824/18, від 27 січня 2021 року у справі № 569/12688/18, 
від 17 лютого 2021 року у справі № 757/9754/13, від 17 березня 2021 року у справі № 545/3103/16-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 755/15712/19, від 26 травня 2021 року у справі № 727/2176/20.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
 
З огляду на необхідність врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду після подання касаційної скарги, враховуючи, що подання боржником скарги на дії приватного виконавця про визнання неправомірними дій щодо подання заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна та передачі на примусову реалізацію нерухомого майна не забезпечує ефективного відновлення його прав після фактичної передачі майна стягувачу в межах процедури продажу нерухомого майна з прилюдних торгів, а спір з приводу визнання торгів недійсними та витребування майна підлягає розгляду за правилами позовного провадження, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а скарга ОСОБА_1  на дії приватного виконавця -залишенню без розгляду.
 
Керуючись статтями 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року скасувати.
Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича залишити без розгляду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    О. М. Осіян
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
С. Ф. Хопта
 
В. В. Шипович