ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року	Львів	Справа № 140/4197/21 пров. № А/857/12418/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Онишкевича Т. В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Андрусенко О. О. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

                                                  В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» (далі – Закон №889-VІІІ), зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ з 24.03.2021.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем їй протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №889-VІІІ, оскільки вона не працює на посадах державної служби, досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має страховий стаж більше 40 років та стаж державної служби більше 30 років, тобто відповідає вимогам частини першої статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі – Закон № 3723-ХІІ), що дає їй право на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Вимог апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не взято до уваги положення пункту 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, яким визначено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, набувається, якщо до набрання чинності Законом № 889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723-ХІІ. Натомість, позивач з 28.08.2014 по вересень 2014 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, що виключає підстави для переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 10.08.2014 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 28.08.2014 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, однак, з 08.09.2014 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
24.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону №889-VІІІ.
Листом від 25.03.2021 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повідомило позивача, що рішенням від 25.03.2021 №907410134064 їй відмовлено в проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з переведенням на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ, у зв`язку з невиконанням однієї з умов призначення пенсії, передбаченої Законом №889-VІІІ, а саме з 28.08.2014 по 08.09.2014 позивач отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону №3723-ХІІ.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач досягла пенсійного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має необхідний страховий стаж, в тому числі 38 років 5 місяців 10 днів стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, а тому, з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016.
Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону           № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Так, до 01.05.2016 діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону № 3723-VIII.
Відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
А тому суд першої інстанції зробив правильний висновок, що для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Як встановлено з матеріалів справи, станом на 24.03.2021 – день звернення позивача із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII, ОСОБА_1 досягла віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у неї наявний страховий стаж і стаж державної служби, необхідний для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ.
Що стосується доводів відповідача про неможливість переведення позивача на пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII, оскільки в період з 28.08.2014 по 08.09.2014 вона отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону № 3723-ХІІ, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Пунктом 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, визначено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», мають чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.; жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно з пунктом 3-1 цього ж Порядку державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII “Про державну службу”, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.
Постанова Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 469, якою доповнено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, пунктом 3-1, набрала чинності з 01.01.2020 і поширюється також на осіб, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII “Про державну службу” займали посади державної служби, але звільнилися до набрання чинності цією постановою, відтак, підлягає застосуванню до позивача, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки вона звільнена з державної служби 03.05.2017.
Апеляційний суд звертає увагу, що з 28.08.2014 по 07.09.2014 позивачу була призначена пенсія відповідно до Закону № 3723-XII в період її роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, а тому виплата такої здійснювалась у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що відповідає вимогам частини четвертої статті 37 Закону № 3723-XII.
Таким чином, ОСОБА_1 до моменту звернення до відповідача із заявою від 24.03.2021 про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII не отримувала пенсію, обчислену відповідно до Закону № 3723-XII.
Більше того, додаткові умови для призначення пенсії відповідно до Закону №889-VIII, визначені Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, за відсутності таких у статті 37 Закону № 3723-XII та Законі №889-VIII, які мають вищу юридичну силу, застосуванню не підлягають.
Отже, встановивши, що загальний стаж роботи позивача станом на дату звернення за призначенням пенсії складав 41 років 11 місяців 15 днів, з яких більше 30 років - робота на посадах державної служби, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом №889-VIII, а тому колегія суддів відхиляє відповідні доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі.
Крім того, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі № 140/4197/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 04.11.2021