ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" листопада 2021 р.                                           Справа №914/366/21

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бойко С.М.,
суддів:                                                                                 Бонк Т.Б.,
                                                                                          Матущака О.І.,
секретар судового засідання Чудяк Х.В.,
явка учасників справи:
від позивача: Шищак І.С. (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк “Укргазбанк”)
від відповідача: Коцюбинська Л.С. (ордер серія ВС № 1086304 від 14.07.2021) 

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Корбяка Володимира Ігоровича б/н від 15.07.2021
на рішення Господарського суду Львівської області від 09.06.2021, головуючий суддя Сухович Ю.О., м. Львів, повний текст рішення складено – 22.06.2021
за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м.Київ 
до відповідача фізичної особи-підприємця Корбяка Володимира Ігоровича, м.Львів 
про стягнення 450 548,30 грн.

та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця Корбяка Володимира Ігоровича, м.Львів 
до відповідача публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк “Укргазбанк”, м.Київ
про розірвання договору №291/2020/МС-3 від 03.03.2020 року.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до фізичної особи-підприємця Корбяка Володимира Ігоровича про стягнення 450 548,30 грн. заборгованості, з яких: 99 994,00 грн - строкова заборгованість за кредитом;  300 006,00 грн - прострочена заборгованість; 5 801,10 грн. - поточна заборгованість по процентах; 30 771,09 грн. - прострочена заборгованість по процентах;  8 754, 27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту;  709,85 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 2 366,03 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів; 2 145,96 грн - сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.
Ухвалою суду від 05.04.2021 прийнято зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Корбяка Володимира Ігоровича до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» про розірвання договору №291/2020/МС-3 від 03.03.2020 укладеного між Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» та    Фізичною особою-підприємцем Корбяком Володимиром Ігоровичем, у зв`язку з істотною зміною обставин до спільного розгляду із первісним позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до Фізичної особи-підприємця Корбяка Володимира Ігоровича про стягнення 450 548,30 грн заборгованості.
Об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.
В обґрунтування заявленого позову позивач (публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк “Укргазбанк”) посилається на те, що 03.03.2020 відповідач прийняв публічну пропозицію позивача та приєднався до Правил надання мікрокредиту в АБ «Укргазбанк» шляхом підписання договору №291/2020/МС-3. Загальний ліміт кредитної лінії – 400  000,00 грн, кредитна лінія відкрита з 03 березня 2020 року по 02 березня 2021 року, за користування кредитом в межах строку кредитування – 22,7 % річних; за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни визначені договором  - 32,7% річних. Погашення відбувається згідно графіку зменшення лімітної кредитної лінії, яка є додатком №1 до договору, який був викладений у новій редакції, у зв`язку з укладенням 15.04.2020 між сторонами додаткового договору №1.
Позивач надав кредит в сумі 400 000,00 грн, однак відповідач не повернув кредитні кошти у строки визначені умовами договору, у зв`язку з чим позивач просить стягнути 99    994,00 грн строкової заборгованості, 300    006,00 грн простроченої заборгованості, 5    801,10 поточних процентів, 30    771,09 грн прострочених процентів, 8574,27 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 709,85 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 2   366,03 грн 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, 2  145,96 інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.
В обгрунтування   позовних вимог позивач покликається на положення договору про надання мікрокредиту, статті 525, 526, 625, 627,  частину 1 статті 173, частину 2 статті 193, статті 230, 232 Господарського кодексу України, частини 1, 2 статті 1054, частину 1 статті 1049, частину 1 статті 1048 Цивільного кодексу України.
В обгрунтування зустрічного позову фізична особа-підприємець Корбяк Володимир Ігорович посилається на те, що у зв`язку з карантинними заходами, які були вжиті на законодавчому рівні, позивач за зустрічним позовом не зі своєї волі змушений був припинити підприємницьку діяльність, для реалізації якої і мав намір отримати кредит. За таких обставин позивач за зустрічним позовом не уклав би кредитний договір.  Він звертався до банку з пропозицією розірвати договір за згодою сторін, але в добровільному порядку згоди не було досягнуто. 
Позивач за зустрічним позовом зазначає, що низкою нормативних актів внесено ряд змін до чинного законодавства, які покликані підтримати бізнес в умовах карантину. Зокрема, покликається на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України ті інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОУЮ-19)» № 533 від 17.03.2020, відповідно до якого в період карантину до суб`єктів господарювання не застосовуються штрафні санкції, встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок, не нараховується та не сплачується пеня за землю, за земельні ділянки у власності або користуванні фізичних або юридичних осіб, та застосовуються ними в господарській діяльності, об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб тощо.
У зв`язку з вказаним, покликаючись на положення статті 652 Цивільного Кодексу України, позивач за зустрічним позовом просить суд розірвати договір №291/2020/МС-3 від 03.03.2020 укладений між сторонами, у зв`язку з істотною зміною обставин.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.06.2021 первісний позов задоволено повністю та стягнуто з ФОП Корбяка В.І. на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк», 99 994,00 грн. строкової заборгованості по кредиту; 300 006,00 грн. простроченої заборгованості, 5 801,10 поточних процентів, 30 771,09 грн. прострочених процентів, 8574,27 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 709,85 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 2 366,03 грн 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, 2 145,96 інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення кредиту та процентів  та 6 758,23 грн. у відшкодування витрат на  судовий збір з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором №291/2020/МС-3 від 03.03.2020.
У задоволенні зустрічного позову відмовлено з тих підстав, що позивач за зустрічним позовом не подав доказів, які свідчили би про одночасну наявність усіх чотирьох умов визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, необхідних для розірвання кредитного договору саме у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення цього договору.        

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову повністю, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач за первісним позовом зазначає, що:
1)          в зв`язу з нормативним обмеженням підприємницької діяльності пов`язаною з транспортними перевезенням туристів за кордон, яку було заборонено та на внутрішніх перевезеннях обмежено, а тому суд першої інстанції безпідставно не застосував норму ст.652 ЦК України та не задоволив зустрічний позов.
2)          оскільки державою вживалися заходи щодо запобігання та поширення коронавірусної інфекції і його діяльність була заборонена, а тому відсутня його вина в неповерненні кредитних коштів, які він брав в банку для розвитку своєї підприємницької діяльності. З цих підстав просить скасувати рішення першої інстанції в частині задоволення первісного позову.
Позивач не скористався правом наданим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.
В судове засідання 17.11.2021 з`явилися представники позивача та відповідача. 
В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив задоволити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - скасувати, прийнявши нове рішення про відмову в задовленні первісного позову. 
Представник позивача за первісним позовом, в судовому засіданні, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 Цивільного кодексу України).   
Судами встановлено, що підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір про надання мікрокредиту №291/2020/МС-3 від 03.03.2020.
ФОП Корбяк Володимир Ігорович зголосився на публічну пропозицію публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та приєднався до Правил надання мікрокредиту шляхом підписання договору №291/2020/МС-3. Правила надання мікрокредиту в АБ «Укргазбанк» разом із договором про приєднання до Правил та всіма додатковими угодами до них складають договір про надання мікрокредиту.
У додатку №1 до договору викладено графік зменшення ліміту відновлювальної кредитної лінії. Через ситуацію, що склалась в Україні у зв`язку з пандемією між сторонами 15.04.2020 було укладено  додатковий договір №1 до договору про надання мікрокредиту, в якому вони домовились перенести строк сплати платежів  за кредитом, у зв`язку з чим графік зменшення ліміту відновлювальної кредитної лінії було викладено у новій редакції.
Зміст укладеного договору дає підстави вважати його договором приєднання. 
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За приписами частин 1-2 статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Судами встановлено, що на виконання умов договору позивач 11.03.2020 перерахував на рахунок відповідача грошові кошти (кредит) у розмірі 400 000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою банку та не заперечується відповідачем про отримання ним коштів.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Доказом наявності заборгованості у спорах, що виникають з кредитних відносин, є первинний бухгалтерський документ у формі виписки банку по рахунку відповідача, де відображаються усі операції, які відбуваються з коштами.
Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Згідно положень частини 3 статті 346 Господарського кодексу України кредити надаються банками під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків передбачених законом. Вказане узгоджується з положенням статті 1054 Цивільного кодексу України.
Згідно частини 1, часини 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно умов кредитного договору відповідач за первісним позовом за користування кредитом в межах строку кредитування мав сплачувати- 22,7 % річних; за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, визначені договором про надання мікрокредиту - 32,7% річних.
Сторони у п.1 додаткового договору №1 погодили, що позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитними коштами: з 01.03.2020 по 31.03.2020 - до 15.08.2020; з 01.04.2020 по 30.04.2020 - до 15.09.2020; з 01.05.2020 по 31.05.2020 - до 15.10.2020.
Проте, додаткова угода №1 не переносила термін сплати процентів нарахованих після 31.05.2020.  Отже, проценти за користування кредитними коштами, нараховані позивачем за первісним позовом за період з 01.06.2020 року по 30.06.2020 року в сумі 7 566,67 коп., відповідно до наведених вище норм укладеного між сторонами правочину, підлягали сплаті до 15.07.2020 року. Оскільки цей платіж будо здійснено відповідачем лише 30.07.2020 року, перший період нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати процентів позивачем за первісним позовом зазначено з 16.07. 2020 року по 29.07.2020 року. Наступні періоди визначено позивачем за первісним позовом з врахуванням положень додаткової угоди №1 та платежів, проведених відповідачем, що відображено в розрахунку заборгованості та підтверджується обліком за рахунками №№20687502025186.980, 20686502025187.980.
Відповідач за первісним позовом порушив свої зобов`язання в частині повернення отриманих кредитних коштів, сплати відсотків за їх користування в обумовлені сторонами строки. За час користування кредитними коштами сплатив всього 36 067,77 грн, (30.07.2020 сплачено 7 566,67 грн; 03.09.2020 сплачено 13 000,00 грн; 16.09.2020 сплачено 115,55 грн; 13.10.2020 сплачено 15 385,55 грн), що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 74 – 75).
Сплачені відповідачем за первісним позовом кошти  були зараховані позивачем за первісним позовом відповідно до умов пункту 2.13 Правил, в погашення прострочених процентів, враховуючи, що комісій не було встановлено.
Вказане відображено в розрахунку позовних вимог та спростовує твердження відповідача за первісним позовом про те, що позивач за первісним позовом не врахував часткових сплат проведених відповідачем за первісним позовом.
Інших сплат відповідач за первісним позовом не проводив, доказів протилежного не надав.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.  
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Позивач за первісним позовом надсилав відповідачу за первісним позовом лист-вимогу № 172/39908 від 23.12.2020 про дострокове повернення всієї суми кредиту та сплати процентів за користування ними, яка залишилась без виконання.
Право на вимогу дострокового погашення кредитних коштів передбачене умовами пункту 3.3.3. Правил.
Слід зазначити, що позивач за первісним позовом, враховуючи ситуацію, що склалась в Україні через пандемію не нараховує проценти за користування кредитними коштами у більшому розмірі (32,7 %), як це передбачено умовами договору, а рахує їх у розмірі 22,7 %.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що з відповідача за первісним позовом слід стягнути  99 994,00 грн строкової заборгованості по кредиту; 300 006,00 грн  простроченої заборгованості по кредиту; 5 801,10 грн  поточної заборгованості по процентах; 30 771,09 грн простроченої  заборгованості по процентах.
Щодо стягнення трьох процентів річних, то сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Як вбачається з наявних у справі матеріалів, позивач просить стягнути з відповідача 2 366,03 грн  3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.
Таким чином, апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру 3% річних у відповідності до вимог законодавства, погодився з висновками суду першої інстанції в частині обґрунтованості стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 2 366,03 грн.
Щодо нарахування інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.
Індекс інфляції (індекс споживчих цін) – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться “ланцюговим” методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р., № 265 “Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін”).
          З огляду на викладене та здійснивши перерахунок нарахування інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 2 145,96 грн. 
Щодо нарахованої позивачем за первісним позовом суми пені.
В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 4.3 Правил за порушення визначених в договорі про надання мікрокредиту строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами та/або комісій позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню, яка обчислюється від суми простроченої заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період за який сплачується пеня. Пеня сплачується в національній валюті на рахунок, про який банк повідомляє позичальника. У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України сторони домовились про те, що розрахунок пені за прострочення виконання зобов`язань (щодо строків (визначених договорі про надання мікрокредиту) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами та/або комісій за користування кредитними коштами) припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
          З огляду на викладене та здійснивши перерахунок нарахування пені, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення 8 754, 27 грн  пені за несвоєчасне погашення кредиту;  709,85 грн  пені за несвоєчасну сплату процентів.
Враховуючи викладене апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення первісного позову.
Оцінюючи доводи зустрічного позову та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає.
Предметом зустрічного позову ФОП Корбяк В.І. є розірвання укладеного між сторонами договору №291/2020/МС-3 від 03.03.2020, у зв`язку з істотною зміною обставин.
Підставою зустрічного позову є істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а саме впровадження карантинних обмежень передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 “Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів” - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
У зв`язку із вказаним позивач за зустрічним позовом просить розірвати договір №291/2020/МС-3 від 03.03.2020 укладений між публічним акціонерним товариством АБ «Укргазбанк» та ФОП Корбяком В.І.
Відповідно до положень статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Згідно з частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу  України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
При цьому у частині 2 статті 652 цього Кодексу передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Таким чином, закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю таких позовних вимог.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17, від 19.12.2019 у справі  № 910/5573/19.
Згідно з частиною 4 статті 652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач за зустрічним позовом не подав доказів, які свідчили би про одночасну наявність усіх чотирьох умов визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, необхідних для розірвання кредитного договору саме у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення цього договору.
Наявність пандемії та прийняття відповідних нормативно-правових актів у зв`язку з цим не є істотною умовою та підставою для розірвання кредитного договору згідно зі статтею 652 ЦК України, за таких обставин спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував норму ст.652 ЦК України та не задоволив зустрічний позов.
Представник позивача за зустрічним позовом у зустрічній позовній заяві стверджував, що звертався до відповідача за зустрічним позовом з проханням про розірвання кредитного договору, однак належних доказів не надав. Відтак, не дотримався визначеного статтею 188 Господарського кодексу України порядку розірвання договору.
Недотримання умови, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України (в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане), що, в свою чергу, виключає можливість розірвання кредитного договору, оскільки відповідно до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України таку можливість передбачено лише за наявності одночасно чотирьох умов.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні зустрічного позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що державою вживалися заходи щодо запобігання та поширення коронавірусної інфекції і діяльність позивача за зустрічним позовом була заборонена, а тому відсутня його вина в неповерненні кредитних коштів не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки сам факт неповернення коштів є підставою для їх стягнення. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Апелянтом не доведено обґрунтованості аргументів, які заявлені в апеляційній скарзі, щодо наявності визначених у ст. 277 ГПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга відповідача за первісним позовом підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – залишенню без змін.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судовий збір в розмірі 3405,00 грн., сплачений відповідачем за первісним позовом за подання апеляційної скарги покладається на нього.
Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Корбяка Володимира Ігоровича б/н від 15.07.2021 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 09.06.2021 у справі №914/366/21 – залишити без змін.
Судовий збір у розмірі 3405,00 грн. за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
            Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя:                                                             С.М. Бойко

Судді:                                                                                Т.Б. Бонк

О.І. Матущак

Повний текст постанови складено 29.11.2021.