ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 р.	Справа № 520/5614/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю. 
представників сторін: позивача - Третякової Л.Ф., відповідача - Гаєвської І.В.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, по справі № 520/5614/21
          за позовом             Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до             Головного управління Державної податкової служби у Харківській області                     
          про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій № 00024980710 від 03.03.2021 стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки акту фактичної перевірки від 29.01.2021 року про порушення вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" №481/95-ВР (далі – Закон 481/95-ВР) є необґрунтованими, а оскаржуване рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на відсутність факту зберігання позивачем роздрібних партій алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання з 12.09.2020 по 13.09.2020 включно. Пояснила, що 13.09.2020 позивач була позбавлена обов`язку щодо внесення до Єдиного реєстру відомостей про місце зберігання алкогольних напоїв, через неотримання ФОП ОСОБА_1 ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 по справі №520/5614/21 позов - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального права та процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 по справі № 520/5614/21, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання до суду першої інстанції позову у розмірі 908,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснила, що з огляду на дату проведення перевірки (29.01.2021) податковим органом не могло бути встановлено факту зберігання позивачем алкогольних напоїв 13.09.2020. З посиланням на ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів", за якими лише суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, зобов`язані внести до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання, що розташовані за іншою адресою, ніж місце торгівлі, наполягала, що оскільки в магазині позивача безпосередньо здійснюється роздрібна торгівля алкогольних напоїв, він не підпадає під ознаки місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а тому помилковими є висновки суду першої інстанції про наявність факту зберігання алкогольних напоїв у місці, не включеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання,
Звернула увагу на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного суду у справі 820/2767/17 від 28.02.2018, які є обов`язковими до застосування, що є на думку позивача порушенням приписів 346 КАС України. Посилаючись на презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень в адміністративному судочинстві, зауважила, що відповідачем, на виконання обов`язку, встановленому ч.2 ст. 77 КАС України, не доведено факту зберігання алкогольних напоїв у місці, не включеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання.
У надісланому відзиві на апеляційну скаргу, відповідач, посилаючись на необґрунтованість аргументів позивача та прийняття судом першої інстанції рішення з урахуванням усіх обставин справи та у відповідності до вимог чинного законодавства, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 13.05.2021 по справі № 520/5614/21 без змін.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зауважив, що позивача не звільнено  від обов`язку вносити до Єдиного реєстру місце зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, у випадку, коли місце зберігання алкогольних напоїв збігається з місцем реалізації, оскільтки наведене в скарзі виключення на нього не розповсюджується, що з урахуванням відсутності у позивача у період з 12.09.2020 до 24.09.2020 ліцензії на продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів за місцем перевірки та на встановлення у ході фактичної перевірки факту реалізації ФОП ОСОБА_1 алкогольних напоїв 12.09.2020 та 13.09.2020 (факт продажу продукції в приміщенні певного торгового об`єкта підтверджує в свою чергу і зберігання  приміщенні така продукція зберігалася), свідчить про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого абз.7 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів". 
Вказуючи на неоскарження позивачем суми штрафу, застосованої рішенням про застосування фінансових санкцій від 03.03.2020 № 00025060710 за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, вважає, що позивачем визнано таке порушення, 
Щодо заяви позивача про стягнення з ГУ ДПС у Харківській області суми за надання правничої допомоги, наводячи приписи ст.ст. 132, 134, 139 КАС України та висновки Верховного суду, що викладені у постановах від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 та від 27.06.2018 у справі 826/1216/16, наполягав, що оскільки відповідних документів на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем не надано, слід відмовити в її задоволення.
У надісланій до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив викладено правову позицію, аналогічну за змістом апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги апеляційної скарги, з підстав та мотивів, викладених в скарзі, та просила суд апеляційної інстанції їх задовольнити. 
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила суд її відхилити, посилаючись на правову позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 пройшла передбачену законодавством процедуру реєстрації суб`єктів господарювання, набула правового статусу фізичної особи - підприємця, значиться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним номером - 2225801408.
У межах провадження господарської діяльності позивачем були отримані ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за адресою: АДРЕСА_1 , строком дії з 12.09.2019 по 12.09.2020 та з 24.09.2020 по 24.09.2021.
Контролюючим органом відносно ФОП ОСОБА_1 видано наказ від 25.01.2021р. №316-п про призначення фактичної перевірки діяльності за період з 03.02.2018р. по дату перевірки з питань дотримання вимог Закону 481/95-ВР, Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом - Закон № 265/95-ВР), Податкового кодексу України та обігу підакцизних товарів.
Матеріали справи не містять даних про оскарження позивачем вказаного наказу до суду чи органу вищого рівня, доводів з приводу невідповідності такого акту контролюючого органу закону в позові не викладено.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.01.2021 працівниками контролюючого органу відносно заявника за наслідками проведення фактичної перевірки було складено акт №1349/20/40/РРО/ НОМЕР_1 (далі за текстом - Акт перевірки), в якому зафіксовані, зокрема, порушення позивачем ст.15 Закону № 265/95-ВР, продаж у період 12.09.2020 - 13.09.2020 алкогольних напоїв (12.09.2020 - 2 одиниць вина за ціною 55,00 грн кожна та однієї пляшки горілки за ціною 98,00 грн, а 13.09.2020 - 1 одиниці вина вартістю 55,00 грн) без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та зберігання у період 12.09.2020 - 13.09.2020 проданих за цей же самий час алкогольних напоїв у місці здійснення реалізації, не внесеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання.
Даних про оскарження позивачем дій контролюючого органу з приводу проведення зазначеної фактичної перевірки до суду чи адміністративного органу вищого рівня сторонами по справі не наведено, а судом не встановлено. Текст позову також не містить доводів з приводу невідповідності закону цих управлінських дій контролюючого органу.
На підставі зазначеного висновків Акту перевірки, за якими серед іншого встановлено зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, що є порушенням ч.57 ст.15 Закону №481/95-ВР, прийнято рішення №00024980710 від 03.03.2021 про застосування штрафних санкцій відповідно до абз.16 ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР  у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Позивач не погодився із вищевказаним рішенням та звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваного рішення про накладення штрафу, з огляду на підтвердження факту зберігання ФОП ОСОБА_1 алкогольних напоїв у місці, не зареєстрованому в Єдиному державному реєстрі місць зберігання.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів" від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Частиною 20 статті 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Відповідно до частии статті 15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).
Положеннями частин 56, 57, 58 та 59 статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.
Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.
До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №481/95, місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.
Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251 (далі – Порядок № 251).
Пунктом 1.1 Порядку № 251 визначено, що Єдиний державний реєстр місць зберігання - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 251 до Єдиного реєстру вносяться, зокрема, місця зберігання тютюнових виробів.
У відповідності до статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень; зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.
Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 (далі – Порядок № 790).
Згідно з пунктом 5 цього Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Виходячи зі змісту акту фактичної перевірки від 29.01.2021 №1349/20/40/РРО/225801408 контролюючим органом зокрема (але не виключно) зафіксовано : 
- роздрібну торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії (12.09.2020 продано вино тетрапак (в. т/п 777) два пака по ціні 55,00 грн х 2 =110,00 грн та горілка 7 Небес 0,5 по ціні 98,00 грн. 13.09.2020 продаж вина тетрапак (в. т/п 777) по ціні 55,00 грн, тобто, здійснено продаж алкогольних напоїв на загальну суму 263,00 грн;
- зберігання алкогольних напоїв у місці (здійснення реалізації) зберігання, не внесеному до Єдиного державного реєстру за період з 12.09.2020 по 13.09.2020 включно.
Вказані висновки акту перевірки про здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольних напоїв ґрунтуються на відомостях бази даних ГУ ДПС у Харківській області, що сформовані на підставі отриманих від позивача електронних копій розрахункових документів, які на підтвердження вказаної обставини надані відповідачем до матеріалів справи (а.с. 69-72).
Аналіз зазначених відомостей баз даних ГУ ДПС у Харківській області дає можливість встановити, що 13.09.2020 року позивачем дійсно реалізовано алкогольний напій (вино тетрапак (в. т/п 777) по ціні 55,00 грн).
Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 (справа №811/1167/16) зазначив, що метою правового регулювання відносин із зберігання алкогольних напоїв є забезпечення контролю за їх виробництвом і обігом. Нарівні з місцями виробництва, оптової та роздрібної торгівлі алкогольних напоїв законодавець запровадив реєстрацію їх місця зберігання в Єдиному державному реєстрі для забезпечення повного контролю за процесом виробництва і реалізації підакцизної продукції. При цьому, здійснення такої реєстрації не пов`язується з наявністю в суб`єкта господарювання відповідної ліцензії на провадження діяльності з реалізації алкогольних напоїв.
Положеннями абз.14 статті 1 Закону № 481/95-ВР передбачено, що під місцем торгівлі слід розуміти місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або  програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.
В свою чергу місце зберігання визначено законодавцем, як місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання (абз. 21 статті 1 Закону № 481/95-ВР).
Тобто, за певних обставин місце зберігання та місце реалізації можуть знаходитись за однією адресою і тоді суб`єкт господарювання відповідно до частини 59 статті 15 Закону №481/95-ВР звільняється від обов`язку вносити до Єдиного реєстру таке місце зберігання тютюнових виробів.
Однак, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, зазначене вище виключення на позивача не розповсюджується.
Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 04.08.2020 у справі № 814/225/15.
Із заяв по суті справи вбачається, що позивач не заперечує факту здійснення нею реалізації вказаних вище алкогольних напоїв 13.09.2020 без наявності ліцензії, а адреса магазину, як місце зберігання де відбувся продаж алкогольних напоїв 13.09.2020, не внесена до Єдиного державного реєстру місць зберігання.
З досліджених копій ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за адресою: АДРЕСА_1 , які були видані ФОП ОСОБА_2 колегією суддів встановлено, що строк дії ліцензії, яка зареєстрована 19.06.2020 закінчився 12.09.2020 і лише 24.09.2020 розпочався новий строк дії ліцензії.
Таким чином, з 13.09.2020 по 23.09.2020 у позивача була відсутня чинна ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що відповідно позбавляло його права на продаж алкогольних напоїв у власному місці торгівлі як в місці реалізації товарів (магазині), та, як наслідок, права зберігати в даному місці алкогольні напої без відповідної реєстрації у Єдиному реєстрі.
Наведена колегією суддів правова позиція у спірних правовідносинах підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11.06.2020 (справа №820/6852/16), від 02.03.2021 (справа №805/1154/17-а).
Враховуючи, що обов`язковою передумовою для реалізації алкогольних напоїв є їх зберігання на місці торгівлі суб`єкта господарювання, а встановлений в ході розгляду справи факт продажу позивачем 13.09.2020 алкогольного напою без наявності ліцнзії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями не міг відбутися без його фізичної наявності, тобто без зберігання  на місці торгівлі, колегія суддів вважає доведеними відповідачем обставини зберігання алкогольних напоїв 13.09.2020 в магазині ФОП ОСОБА_1 .
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність у діях позивача ознак складу правопорушення, що є підставою для притягнення її до відповідальності у вигляді штрафу за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання згідно з частиною другою  статті 17 Закону №481/95-ВР , у зв`язку з чим оскаржуване рішення відповідача є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Зважаючи на результат апеляційного розгляду, судові витрати відповідно до ст.139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 по справі № 520/5614/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено та підписано  01.11.2021 року