ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/17122/20                Головуючий суддя І інстанції Колодяжна І. М.
Провадження № 22-ц/818/4137/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: страхування, з них
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Колодяжної І.М., по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди,
встановив:

22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником автомобіля Опель Астра , дн.з. НОМЕР_1 . 
Чинною постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року ОСОБА_2 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.
Цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія», що підтверджується полісом АО/4779932.
17.06.2020 року на адресу відповідача позивачем направлено повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування .08.09.2020 року відповідачем здійснено позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 49577,57 грн. 
Згідно висновку ФОП ОСОБА_3 оцінювач ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 162 372 , 79 грн. Відповідно до полісу АО №4279932 розмір страхової виплати становить 130 000 грн, франшизи 2600 грн. В зв`язку з чим позивач вважає, що йому несплачена частина страхового відшкодування у розмірі 77 822,43 грн. 
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача недоплачене страхове відшкодування у розмірі 77 822,43 грн. 
Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 77822 грн 43 коп., витрати на оплату проведення дослідження оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2600 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн та судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., всього на суму 86 263 грн 23 коп. 
В апеляційній скарзі представник ТДВ «Міжнародна СК» Коваленко А.О. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати пов`язані із апеляційним розглядом справи покласти на позивача.
Зазначив, що автомобіль позивача вважається фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля (422 605,75 грн.) значно перевищує його вартість до дорожньо- транспортної пригоди (153166,09 грн.), і відповідно до вимог ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню підлягає саме різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригод з вирахуванням суми франшизи (153166.09 грн. - 100988,52 грн. =52177.57 грн. - 2600= 49577,57 грн. Згідно наданого позивачем звіту вартість матеріального збитку завданого позивачу становить 162372,79 грн., що дорівнює ринкової вартості автомобіля позивача. Крім того, в даному звіті вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди (тобто вартість працездатних складових) не визначалася. 
Вказав, що суд при вирішення питання про відшкодування матеріальних збитків взяв за основу звіт №0362 від 26.06.2020 року та не прийняв звіт з визначення вартості матеріального збитку №125/06/20 про оцінку колісного транспортного засобу від 06.09.2020 року оцінювача ФОП ОСОБА_5 не надавши при цьому мотивованого обгрунтування невідповідності звіту відповідача вимогам чинного законодавства.
Відзив на скаргу не надійшов.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, за відсутності учасників судового засідання, які належним чином повідомлялись судом апеляційної інстанції відповідно до ст.ст. 128, 131 ЦПК України, що згідно ст. 372 України не перешкоджає її подальшому розгляду, вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі не відповідає.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не у повному обсязі сплатив страхове відшкодування, то з нього підлягає стягненню несплачена частина страхового відшкодування.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.
Згідно із вимогами пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із положеннями пункту другого частини першої статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням  і розпоряджанням майном (майнове страхування).
Положеннями частини першої статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно із положеннями статті 16 Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере  на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала,  не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору, у першу чергу, становлять його умови, визначені на розсуд сторін.
При цьому, загальні умови виконання зобов`язання визначені у статті 526 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання є таке, що здійснене відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).
Відповідно до статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року при аналогічних обставинах справи № №359/2309/17 висловив правову позицію щодо застосування згаданої норми п. 32.7 ст. 32 Закону України № 1961-IV, яку суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України також враховує в цій справі, згідно до якої, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 2.12.2015 у справі № 6-691цс15, від якої Верховний Суд не відступив, зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.
Відповідно до пп.8.6.1 п.8.6 методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.
Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК України, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Відповідно до чч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
У ст. 1192 ЦК України передбачені такі способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого:
З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У справі, яка переглядається судом встановлено, що 11 червня 2020 року о 23 год 20 хв. ОСОБА_2 керувала транспортним засобом Мерседес, дн.з. НОМЕР_2 рухаючись на перехресті пров. Охтирського і вул. м. Максимовича у м. Києві, не врахувала дорожньої обстановки , не дотрималася безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем Опель, д.н.з. НОМЕР_1 ,який в свою чергу, від отриманого удару по інерції скоїв зіткнення з електроопорою і з автомобілем Субар , д.н.з. НОМЕР_3 . В результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлена Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ст. 124 ,130 ч. 1 КУпАП. 
На момент ДТП цивільно - правова відповідальність автомобіля Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 застрахована у ТДВ «МСК», поліс «АО/4279932 від 07.11.2019 року. Розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 200 000 грн, шкоду заподіяну майну складає 130 000 грн., сума франшизи складає 2600 грн. 
17 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача ТДВ « МСК» з заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок ДТП, яка сталася 11 червня 2020 року. 
08 вересня 2020 року листом ТДВ «МСК» повідомило позивача про визнання події страховим випадком і визначила страхове відшкодування у розмірі 49 557,57 грн.
Як зазначено в позовній заяві ТДВ «МСК» здійснила позивачу страхову виплату у розмірі 49577,57 грн. 
Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу №125/06/20 ФОП ОСОБА_5 від 16.06.2020 року складеного на замовлення ТДВ «МСК» дійсна вартість автомобіля Опель Астра, дн.з. НОМЕР_1 складає 153166, 09 грн. вартість відновлювального ремонту складає 422606,75 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 180 001,898 грн., вартість працездатних складових складає 100 988,52 грн. 
Відповідно до розрахунку сума страхового відшкодування склала 49577,57 грн., яка відповідно до платіжного доручення №8501 від 09.09.2020 року нарахована позивачу ОСОБА_1 . 
З метою об`єктивного визначення дійсного розміру матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Опель Астра , н.з. НОМЕР_1 , позивач звернувся до ФОП ОСОБА_6 , який здійснив оцінку матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу.
Згідно звіту №0362-VV від 26.06.2020 року складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 розмір завданих збитків завданих автомобілю позивача становить 162372,79 грн. грн. Вартість оцінювача склала 2700 грн. 
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Статтею 20 Закону України «Про страхування», вбачається, що при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику неустойки, розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частиною першою статті  1166 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи,  якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.
Враховуючи це, підставою виникнення зобов`язання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку, а також вина зазначеної особи.
Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).
Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом пункту 30.1 статті 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону).
Виходячи з результатів аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за  № 1074/8395 (далі - Методики).
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 Частинами 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-3 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції у порушення ст.ст.12, 89 ЦПК України не надав належної оцінки звіту про оцінку колісного транспортного засобу ФОП ОСОБА_3 оцінювач ОСОБА_4 , яким визначена вартість матеріального збитку завданого позивачу становить 162372,79 грн., що дорівнює ринкової вартості автомобіля позивача .
Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу №125/06/20 ФОП ОСОБА_5 від 16.06.2020 року складеного на замовлення ТДВ «МСК» дійсна вартість автомобіля Опель Астра, дн.з. НОМЕР_1 складає 153166, 09 грн. вартість відновлювального ремонту складає 422606,75 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 180 001,898 грн., вартість працездатних складових складає 100 988,52 грн. 
Вищенаведене свідчить, що вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість автомобіля на момент ДТП.
Отже, виходячи з вищенаведеного, автомобіль позивача вважається фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля (422 605,75 грн.) значно перевищує його вартість до дорожньо- транспортної пригоди (153166,09 грн.), і відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню підлягає саме різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо- транспортної пригод з вирахуванням суми франшизи (153166,09 грн. - 100988,52 грн. =52177,57 грн. - 2600= 49577,57 грн, яка і була виплачена позивачу.
Вказаний звіт належним чином оцінений судом апеляційної інстанції.
Судом також встановлено, що із цим звітом про оцінку автомобіля погоджується і позивач.
З огляду на те, що висновки суд не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду, суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення суду з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до вимог п. 2 ч.2 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія»  підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн.
Керуючись ст.ст.259,  п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376,381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» -задовольнити.
       Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 березня 2021 року-скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» судові витрати - судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 3153,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.