ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №320/11787/20                                             Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кушнова А.О.,                                                                                                                                               Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області) в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , пенсії по ІІ групі інвалідності, у відповідності до статті 54 Закону №796-ХІІ, у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно статті 50 Закону №796-ХІІ у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії згідно статті 39 Закону №796-ХІІ у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2014 по 02.08.2014;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , пенсії по ІІ групі інвалідності, пов`язаної з впливом аварії на ЧАЕС, у розмірі, визначеному статтею 54 Закону №796-ХІІ, що дорівнює 8-ми мінімальних пенсій за віком, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно статті 50 Закону №796-ХІІ у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії згідно статті 39 Закону №796-ХІІ у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум та з врахуванням індексу інфляції за весь період заборгованості по день їх виплати включно.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року значений адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2   ст. 309 КАС України   у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої   Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року   Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ГУ ПФУ у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати, а позов залишити без розгляду, виходячи з наступного. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Київській області. Пенсія позивачу призначена по інвалідності (інвалід І групи) внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Позивач є особою, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.05.2000 та вкладкою до нього (а.с.9).
Відповідно до експертного висновку №305 від 06.03.2003 захворювання позивача зв`язано з     впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.10).
Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 позивач з 10.02.2003 отримує пенсію по інвалідності 2 групи (а.с.11). 
Згідно з довідкою до Акту огляду МСЕК серії АВ № 0769639 від 18.05.2017 року ОСОБА_1 , встановлено І групу інвалідності, підгрупа «Б», з 18.05.2017 року, довічно. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.12).
Також, згідно з довідкою виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради від 02.09.2020 №1743 позивач з 07.09.1988 по даний час зареєстрований та проживає в смт. Рокитне Київської області (а.с.13).
Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» смт. Рокитне Київської області належить до зони посиленого радіоекологічного контролю. 
07.09.2020 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив здійснити йому перерахунок та виплатити пенсію у розмірі, визначеному     статтею 54 Закону №796-ХІІ, що дорівнює 8-ми мінімальних пенсій за віком, щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно     статті 50 Закону №796-ХІІ     у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії згідно     статті 39 Закону №796-ХІІ     у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум.
Листом №8290-11904/К-02/8-1000/20 від 05.10.2020 року ГУ ПФУ у Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та підвищення до пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, відповідно до статей 39, 50, 54 Закону №796, оскільки виплата відповідних пенсійних виплат за вказаний період здійснюється, відповідно до     постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 (а.с.15-16).
Вважаючи протиправною вказану відмову відповідача, позивачка звернулася з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1   статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачка звертається з позовними вимогами щодо перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, та з 17.07.20108 року, тобто з пропущенням встановленого ст. 122 КАС України строку для звернення до адміністративного суду.
Наслідки пропущення строку звернення до суду закріплені у статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 3 та 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України   якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
З огляду на те, що колегією суддів не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду та враховуючи дату подачі адміністративного позову (11.11.2020 згідно штампу Укрпошти на конверті), позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеної у постанові 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19.
Так, у вищевказаній постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголосила на тому, що «пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Посилання суду першої інстанції на положення   статті 87 Закону № 1788-ХІІ   та   статті 46 Закону № 1058-IV   є безпідставним, оскільки за змістом наведених норм строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону №1788-ХІ та статті 46 Закону №1058-ІV   (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути невиплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу».
Правовими положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, з огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для залишення адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії без розгляду.
Згідно п. 2 ч. 1   ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1   ст. 319 КАС України   судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями   238, 240 цього   Кодексу.
Відповідно до п. 8 ч. 1   ст. 238 КАС України   суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3   ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії підлягає залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст. 123, 238, 242, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -      
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                              Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 13.12.2021 року