06.10.21
22-ц/812/1923/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 484/2536/21
Номер провадження: 22-ц/812/1923/21 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
06 жовтня 2021 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Каченюком Олегом Ігоровичем
на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2021 року, постановлену під головуванням судді – Фортуни Т.Ю. в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, 
в с т а н о в и л а:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути на свою користь 320 000 доларів США боргу та три відсотка річних у сумі 28 773, 70 доларів США. 
Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на грошові кошти, що знаходяться на будь-яких рахунках ОСОБА_2 відкритих у банківських установах, та належне на праві власності майно ОСОБА_2 , яке буде виявлене під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог 348 773,70 доларів США, що становить 9 555 143,79 грн.
Заява обґрунтована тим, що між сторонами існує спір майнового характеру стосовно стягнення боргу за розпискою від 21 січня 2018 року, оригінал якої знаходиться у позивача. Зобов`язання повернути борг до 01 липня 2018 року відповідачем не виконане після сплину майже трьох років. При цьому відповідач має реальну можливість розпоряджатися своїми грошовими коштами, а з огляду на значний обсяг позовних вимог, існує реальна загроза виникнення у відповідача можливості погіршити свій матеріальний стан для створення перешкоди виконання рішення у випадку задоволення судом позовних вимог. Невжиття заходів забезпечення позову можу суттєво утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду, ускладнити в подальшому захист порушених прав позивача. 
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику. 
Ухвала суду мотивована тим, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, а саме не зазначено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не конкретизовано та не надано підтверджуючих документів належності на праві власності майна відповідачу на час звернення з заявою про забезпечення позову на яке можливо накласти арешт у встановленому законом порядку та його вартість, що позбавляє суд встановити відповідність виду забезпечення позову та співмірність позовним вимогам. 
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Каченюк О.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, внаслідок поверхневого вивчення наданих матеріалів до заяви та без урахування фактичних обставин справи, просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити. Також просив розгляд даної скарги провести за відсутності позивача та його преставника.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вирішуючи питання про забезпечення позову не врахував предмет позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Повертаючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно та на грошові кошти,  не зазначено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не конкретизовано та не надано підтверджуючих документів належності на праві власності майна відповідачу на час звернення з заявою про забезпечення позову, на яке можливо накласти арешт у встановленому законом порядку та його вартість, що позбавляє суд встановити відповідність виду забезпечення позову та співмірність позовним вимогам.
З таким висновком суду погодитися не можливо виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.
Статтею 151 ЦПК України визначені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.
Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. 
Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч.10 ст. 153 ЦПК України).
Так, відповідно до ч. 1, 2, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. 
Враховуючи наведене правило процесуального закону, суд має право, однак не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.
Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.
Вказівка суду першої інстанції про необхідність зазначення в заяві про забезпечення позову про рухоме та нерухоме майно відповідача ч. 1 ст. 151 ЦПК України не містить, а відтак не ґрунтується на вимогах закону.
До того ж, відповідно до ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичними, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви (заяви) або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Також у рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
Повернення заяви про забезпечення позову могло б призвести до надмірного формалізму, чим суд фактично позбавив би заявника права на доступ до правосуддя.
Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Отже, суду слід уникати зайвого і невиправданого надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права, які впливають на саму суть доступу до правосуддя.
Ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову заявнику перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо розгляду такої заяви. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню в частині розгляду заяви про забезпечення позову, що відповідно до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та направлення заяви для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги про ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову є передчасними, оскільки суд першої інстанції не розглядав заяву про забезпечення позову по суті, а повернув її заявнику, адже в даному випадку вирішувалось питання про дотримання заявником положень ст. 151 ЦПК України щодо форми і змісту заяви.
За викладених обставин апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити судове рішення по суті заяви ОСОБА_1 . 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Каченюком Олегом Ігоровичем задовольнити частково.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2021 скасувати, справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.