ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 313/696/21                                 Головуючий в 1 інст. Нагорний А.О.
Провадження № 33/807/669/21                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
26 жовтня 2021 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Паскал П.М., представника потерпілого - адвоката Лисенка С.Д., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Веселівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень, стягнуто судовий збір, 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 27 травня 2021 року о19 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи мопедом марки Альфа ЄХ50QT-B на вулиці Вишнева в смт. Веселе, не дотримався дистанції інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем PEUGEOT 2008 д.н. НОМЕР_1 , внаслідок чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вважає, що постанова винесена із грубим порушенням норм процесуального права, без належного дослідження всіх обставин справи, у зв`язку із чим є незаконною та підлягає скасуванню. 
В обґрунтування доводів вказує заперечення, що ДТП сталося за його вини, оскільки він не порушував вимоги ПДР України. 
Під час розгляду справи, суд помилково зазначив, що він вину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю. 
Суд першої інстанції належним чином його не викликав в судове засідання, копію постанови про притягнення його до відповідальності не надсилав, що на його думку є істотним порушенням його прав. 
Районний суд також належним чином не проаналізував докази у справі, не встановив всіх обставин ДТП. 
Зазначає, що схема ДТП не відображає реальну дійсність в справі. Суддею районного суду не було призначено судову експертизу, не було допитано свідків в справі. 
Невиконання зазначених вимог призвело до помилкових висновків, що в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Просить апеляційний суд поновити строку на оскарження постанови районного суду, оскільки лише 19 серпня 2021 року дізнався про те, що його притягнули до відповідальності. 
Постанову районного суду просить скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і вважали, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим і такими, що підлягає скасуванню, представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Щодо питання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційний суд дійшов до таких висновків. 
У відповідності до вимог ст.ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
В клопотанні апелянт, порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на поважність пропуску цього строку.
Враховуючи, що ОСОБА_1 , участі у розгляді справи не брав, копію постанови судді не отримував, а з матеріалами справи був ознайомлений 30 серпня 2021 року, суд апеляційної інстанції доходить висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявні підстави для його поновлення.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно ст. 251 КУпАП закріплено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).
Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Згідно з ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. 
У практиці Європейського суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державною в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою винуватість. 
Аналогічна правова позиція, викладена  в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.
Також, абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 передбачає, що елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. 
Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясував, та не перевірив правильність складання матеріалів адміністративної справи, в тому числі, і протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого ОСОБА_1 був помилково визнаний винним і притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Суддя місцевого суд в порушення вимог ст. 283 КУпАП в постанові не зазначив опис обставин, установлених під час розгляду справи, лише констатував зміст протоколу про адміністративне правопорушення і формально перелічив докази.
З огляду на зміст оскаржуваної постанови, суддя для встановлення фактичних обставин справи не вжив жодного заходу для встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, не намагався викликати сторони в судове засідання для безпосереднього дослідження всіх обставин справи, не проаналізував докази в їх сукупності та не вжив заходів для встановлення істини у справі, внаслідок чого ОСОБА_1 був помилково притягнутий до відповідальності. 
Постанова місцевого суду побудована таким чим, що дає обґрунтуванні підстави для сумніву в законності такого судового рішення.
Разом з тим, апеляційний суд при перегляді вказаної справи дійшов до висновку, що вказані докази, які суд першої інстанції перелічив в основу обвинувачення, ані окремо по собі, ані в сукупності не свідчать про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що протокол про адміністративне правопорушення містить неточності.
Так, протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1) не містить обов`язкових ознак, які притаманні правопорушенню за ст. 124 КУпАП, а саме не вказано обов`язкової складової об`єктивної сторони правопорушення, яка згідно із диспозицією має бути у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, не вказано потерпілих, які зазнали майнової шкоди від нібито дій ОСОБА_1 .
З огляду на наведене слід також звернути увагу, що суд першої інстанції за відсутністю відомостей у протоколі про порушення транспортних засобів чи іншого майна за невідомих обставин та поза межами обвинувачення встановив, що внаслідок ДТП «зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками». 
В судовому засіданні ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду пояснив, що здійснював рух на транспортному засобі - мопеді в крайній правій стороні дороги. Через деякий час, автомобіль потерпілого здійснив маневр обгону та повернув праворуч. Після вказаних дій для уникнення повного зіткнення, водій ОСОБА_1 зістрибнув із мопеду відкинувши його на узбіччя та вдарився об автомобіль потерпілого. Пояснення ОСОБА_1 , які містяться в справі не відповідають дійсності. Постанова суду першої інстанції не направлялась йому. 
Захисник Паскал П.М. пояснив, що інкримінування ОСОБА_1 недотримання інтервалу і дистанції є необґрунтованим, оскільки на транспортному засобі - мопеді відсутні пошкодження, що свідчить про достовірність версії ОСОБА_1 .
Представник потерпілого - адвокат Лисенко С.Д. вказував на те, що ОСОБА_1 вину визнав, як тільки потерплий звернувся до суду про відшкодування збитків, правопорушник змінив позицію. 
Аналізуючи вказані пояснення, суд дійшов до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заслуговують на увагу при розгляді вказаної справи.
Вказаний висновок обґрунтовується тим, що схемою місця ДТП (а.с.5) показано, що водій ОСОБА_2 дійсно здійснював рух одночасно з ОСОБА_1 в одному напрямку дороги по вул. Першотравнева. Після здійснення маневру праворуч водієм ОСОБА_2 сталося зіткнення транспортних засобів. Вказане підтверджується зображенням місця розташування транспортних засобів і місця ДТП.
Письмовими поясненнями водія ОСОБА_2 (а.с.3) показано, що після того, як він майже завершив маневр, почув удар в свій автомобіль. 
Фототаблицею до адміністративного матеріалу (а.с.6) показано наочно наявність механічних пошкоджень в області правого переднього крила автомобіля потерпілого і відсутність характерних пошкоджень на мопеді. 
Беручи до уваги вказане, апеляційний суд дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки причино - наслідкового зв`язку між його діями та наслідками ДТП, оскільки саме водій ОСОБА_2 не пересвідчився в безпечності свого маневру праворуч, внаслідок чого сталася вказана пригода.
Зафіксовані на транспортному засобі водія ОСОБА_2 ушкодження, які знаходяться в передній частині автомобіля, спростовують його версію події, з приводу якої він вже завершив маневр повороту вправо та відчув удар, оскільки за таким розвитком події удар в його транспортний засіб повен бути завданий у задню частину автомобіля.
І навпаки вказане ушкодження підтверджує показання водія ОСОБА_1 з приводу того, що несподівано здійснивши поворот праворуч, водій транспортного засобу ОСОБА_2 опинився перед ним. 
Щодо доводів представника потерпілого, що ОСОБА_1 визнавав вину, апеляційний суд вказує наступне. 
 Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так, твердження апелянта про неправильність відібрання письмових пояснень (а.с.4) співробітниками поліціє є слушними, оскільки вказані пояснення не узгоджуються з матеріалами справи і встановленими під час апеляційного перегляду обставин, а тому є сумнівними.
Наявність сплаченого штрафу в матеріалах справи, на думку суду апеляційної інстанції не може бути підставою для визнання особи винуватив у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки визнання вини у вчиненні порушення ПДР за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення.
Крім того ставлять під сумнів визнання вини сплатою штрафу і показання ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду з приводу того, що коли він сплачував штраф, у нього була відсутня постанова суду і він вважав, що до відповідальності його було притягнуто не за ДТП за те, що він керував мопедом, не маючи відповідного права керування ним.
Таку версію ОСОБА_1 підтверджує те, що дійсно в матеріалах справи наявна копія постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 8). 
Натомість іншими доказами в справі, встановлено відсутність об`єктивної сторони за ст. 124 КУпАП в діях   ОСОБА_1 , що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 288 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути скасована. Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд дійшов до висновку, що суддею суду першої інстанції під час розгляду справи були порушені вимоги процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а тому вважає за наслідками розгляду апеляційної скарги, відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову у справі, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строків на апеляційне оскарження, задовольнити. 
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити. 
Постанову судді Веселівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, скасувати.
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                        В.Я. Рассуждай

Дата документу  Справа № 313/696/21