ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 338/641/21 пров. № А/857/16225/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Хомича О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділення поліції   № 2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції   ГУНП в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області     про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Рибка Л.Я., 
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - смт. Богородчани, 
дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відділення поліції   № 2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції   ГУНП в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправними дії поліцейського СРПП відділення поліції № 2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Гоголя М.М. щодо притягнення його до адміністративної відповідальності; скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії БАБ № 963337, винесену поліцейським Гоголем М.М. 17 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн та закрити справу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 квітня 2021 року близько 21 год 30 хв - 22 год 00 хв, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», н.з. НОМЕР_1 , рухався автошляхом Н-09 «Мукачево - Львів», 287 км, де його зупинив патрульний автомобіль шляхом увімкнення проблискових маячків. Звертає увагу, що припаркувавши автомобіль на узбіччі, залишався в ньому, до машини підійшов працівник поліції з увімкненою нагрудною камерою та повідомив про порушення вимог п. 2.9.«в» ПДР України. Зазначає, що пояснив поліцейському, що перед початком експлуатації автомобіля перевірив його технічний стан, в тому числі освітлення, все було справно. Крім того, вказує, що звернувся до працівника поліції, щоб той надав доказ вчинення ним правопорушення, однак поліцейський повідомив, що вважає його винним і склав оскаржувану постанову, не взявши його пояснення до уваги. Вважає, що ПДР України він не порушував, винесена постанова від 17 квітня 2021 року серії БАБ № 963337 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки поліцейський Гоголь М.М. розглянув справу та притягнув його до адміністративної відповідальності без належного дослідження доказів вчинення ним правопорушення та за відсутності таких, не врахувавши його пояснення та не дослідивши обставини справи в сукупності.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2021 року за клопотанням позивача у справі залучено співвідповідача - Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області.
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Постанову серії БАБ № 963337 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 17 квітня 2021 року поліцейським сектора реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Гоголем М.М., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн, скасовано, провадження у справі закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фотографії, які містяться на оптичному диску, долученому до відзиву на позовну заяву, не підписані електронним цифровим підписом, не містять інформації щодо предмета доказування, не підтверджують обставини вчинення правопорушення, викладені в постанові від 17 квітня 2021 року, адже на них зафіксовано виключно номерний знак автомобіля, дані про дату, час та місце їх створення відсутні. Оскільки відповідачами всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесення поліцейським Гоголем М.М. оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення від 17 квітня 2021 року серії БАБ № 963337 та не спростовано тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, то оскаржувана постанова є неправомірною. Крім того, щодо позовних вимог в частині визнання протиправним дій поліцейського, то такі задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 286 КАС України суд не наділений повноваженнями визнавати протиправними дії поліцейського щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області   подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що докази при розгляді справи були надані позивачу на місці події, а також повторно зібрані для суду та дійсно містяться на наданому суду першої інстанції CD-R диску, на якому чітко видно неосвітлений державний номерний знак транспортного засобу позивача і доводять його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт вчинення ним вищезазначеного адміністративного правопорушення.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 963337 від 17 квітня 2021 року, поліцейським СРПП відділення поліції № 2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Гоголем М.М. до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 850,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6  ст. 121 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови, 17 квітня 2021 року о 21 год 40 хв на автодорозі Н-09 «Мукачево-Львів», 287 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen T4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому не освітлювався задній номерний знак в темну пору доби, чим порушив п. 2.9. «в» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП (а.с.5, 8).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАБ № 963337 та закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.  
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. 
Статтею 72 КАС України  передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП  у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог  статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР України).
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно із п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.9.в. ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 6 ст. 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі  серії БАБ № 963337 від 17 квітня 2021 року за твердженням відповідача відбулося через допущене позивачем керування транспортним засобом із неосвітленим заднім номерним знаком в темну пору доби.
Пунктом 30.2 ПДР встановлені вимоги до номерних знаків транспортних засобів.
За приписами п. 30.2  ПДР  на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Із вищенаведеного слідує, що у розумінні ПДР України притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП можливе лише у разі повної неосвітленості номерних знаків транспортних засобів, що підтверджується належними і допустимими доказами. 
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9.в. ПДР України Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області додано до відзиву на позовну заяву оптичний диск із фотографічними зображеннями неосвітленого заднього номерного знака НОМЕР_1 транспортного засобу  «Volkswagen T4» у темну пору доби (а.с.35).
Слід зазначати, що на вищевказаних фотографіях зафіксовано виключно номерний знак автомобіля, дані про дату, час та місце їх створення відсутні, світлини не містять інформації щодо предмета доказування, оскільки не підтверджують обставини вчинення правопорушення, викладені в постанові від 17 квітня 2021 року.
Таким чином, вищевказані фотографії не є належним доказом в розумінні ст. 73 КАС України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування, та не можуть братись судом до уваги.
Колегія суддів зазначає, що в графі 7 «до постанови додаються» постанови серії БАБ № 963337  від 17 квітня 2021 року відсутні будь-які відомості, крім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП у постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фотозапис.
Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КАС України відповідачами суду не надано та матеріали справи не містять.
Посилання скаржника на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт вчинення ним вищезазначеного адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки згідно з правилами ст. 77 КАС України суд вирішує справу на підставі наявних доказів, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 963337  від 17 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, є протиправною.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року   у справі № 338/641/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2021 року.