справа № 761/9002/21
провадження № 22-ц/824/15405/2021
головуючий у суді І інстанції Макаренко І.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         9 листопада 2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 6 вересня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко Валентина Василівна про встановлення факту родинних відносин,
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме: просив суд встановити факт родинних відносин між його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 . Вказував, що встановлення даного юридичного факту необхідне заявнику для реалізації права на спадкування.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 6 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко Валентина Василівна про встановлення факту родинних відносин.
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду  ОСОБА_1  звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин, які мають значення для справи та порушено норми процесуального права.
Вказує на помилковий висновок суду першої інстанції про те, що із заяви ОСОБА_1 та доданих документів вбачається спір про право на спадкове майно, що залишилося після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - оскільки, як невірно встановив суд ухвалою що оскаржується, між заявником ОСОБА_1 та іншими спадкоємцями існує судовий спір що розглядається у Голосіївському районному суді м. Києва.
Зазначає, що суд першої інстанції зробивши висновок про те, що існує судовий спір що розглядається у Голосіївському районному суді м. Києва, не конкретизував та ідентифікував ознаки такої судової справи, як-то номер справи, номер провадження, та за участю яких саме сторін розглядається судова справа.
Також вказує на помилковий висновок суду першої інстанції про те, що заявник ОСОБА_1 претендує на спадщину, оскільки докази додані останнім до заяви і так свідчать про те, що рідний син спадкодавця є його спадкоємцем за законом, і додатково визначення статусу спадкоємця за рішенням суду ОСОБА_1 не потребує, не претендує на право, а є у заведеній в нотаріальній конторі спадковій справі щодо майна померлого ОСОБА_4 , спадкоємцем за законом.
Зазначає, що у справі міститься заява ОСОБА_1 , в якій він зауважував щодо батьківства померлого ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 , що це не відповідає фактичним обставинам справи, сумнівне за змістом, унеможливлює наявність цього факту, оскільки батько перебував у шлюбі лише із матір`ю ОСОБА_1 та його рідного брата ОСОБА_2 , та що з огляду на вказане у свідоцтві про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що видане Відділу РАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві 14 січня 2012 року, прізвище останньої від матері - ОСОБА_6 .
Вказує, що також повідомляв у заяві суд, що Голосіївським районним судом м. Києва згідно з ухвалою про відкриття провадження у справі від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі № 752/22462/20 провадження № 2/752/7574/20, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко Валентина Василівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку сумісного майна, визнання права власності у порядку спадкування.
Звертає увагу, що саме вказана ОСОБА_6 - мати ОСОБА_3 , подала до суду вказаний позов, а не заявник ОСОБА_1 .
Наголошує на тому, що встановлення зазначеного факту родинних відносин в залежності від результату розгляду справи призведе до юридичних наслідків для заявника, заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , вказаної ОСОБА_3 , для з`ясування і визначення кола спадкоємців спадкодавця - померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з метою захисту заявником своїх інтересів щодо об`єктивного здійснення права на вказане спадкування за законом в розумінні статей глави 87 Цивільного кодексу України, що впливає так чи інакше на права і обов`язки вказаних у цій заяві заінтересованих осіб, чи призведе до взаємної відсутності таких прав та обов`язків заявника та зазначених осіб.
Звертає увагу, що заявнику не було потрібно встановлювати факт родинних відносин із померлим ОСОБА_4 , як помилково встановив суд в ухвалі що оскаржується, тому що вказаний факт не потребує доказування, і підтверджується документами заявника.
25 жовтня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , в якому вона просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що апеляційна скарга ОСОБА_7 є необґрунтованою, не підтверджена жодними належними доказами, судом першої інстанції винесено ухвалу з повним дотриманням норм процесуального та матеріального права.
Наголошує на тому, що апелянт та його брат, ігноруючи норми моралі та права, намагаються позбавити ОСОБА_3 , законну доньку ОСОБА_8 права на спадщину, що апелянт і визнає у своїй апеляційній скарзі, на сторінках 3 та 4.
 Вважає, що заявник зловживає правом звертаючись з безпідставним позовом до суду у той час, коли йому достовірно відомо, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 .
Звертає увагу, що апелянту достовірно відомо, що ОСОБА_4 протягом 48 років проживав спільно з матір`ю ОСОБА_3 -     ОСОБА_6 . У свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ОСОБА_9 добровільно вписаний батьком.
Вказує, що подала до приватного нотаріуса КМНО Клітко В.В., свідоцтво про народження, де ОСОБА_9 вписаний її батьком, а отже у передбаченому законом порядку, ОСОБА_3 має право отримати частку у спадщині свого батька           ОСОБА_4 .
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат    Варуха А.В. просили апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про встановлення факту.
Заінтересована особа ОСОБА_2 просив також апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву про встановлення факту задовольнити.
Заінтересовані особи ОСОБА_3 та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (а.с. 52-53).
З урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність осіб, які не з`явились в судове засідання.
Колегія суддів, заслухавши заявника, його представника та заінтересовану особу, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , районний суд виходив з того, що зі змісту поданої по справі заяви вбачається спір про право.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно із частиною статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав ( частина перша статті 293 ЦПК України).
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статі 315  ЦПК України).
У пункті 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 про судову практику  в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»  роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61 24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 6114667св20).
Судом установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме:
факт родинних відносин між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 .
Заяву обґрунтовує тим, що після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 82 роки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіт яким не складався, відкрилась спадщина, а тому заінтересовані особи - діти померлого заявник ОСОБА_1 та його рідний брат ОСОБА_2 , подали до заведеної за заявою заявника ОСОБА_1 спадкової справи свої заяви про прийняття спадщини від вказаного спадкодавця.
До цієї ж спадкової справи приватному нотаріусу подала свою заяву про прийняття спадщини від їх померлого батька ОСОБА_4 і заінтересована особа ОСОБА_3 , додавши своє свідоцтво про народження - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що видане Відділом РАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві 14 січня 2012 року.
У заяві про встановлення факту родинних відносин заявник зазначає, що вказана ОСОБА_3 не є дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно останній не є її батьком,  у вказаній спадковій справі вона не є спадкоємцем за законом, а тому звернення її із вказаною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини від померлого не може вплинути на права та обов`язки вказаних заінтересованих осіб (спадкоємців за законом).
Таким чином, судом встановлено та не заперечно заявником, що окрім нього спадкоємцями, що подали заяву про прийняття спадщини є ОСОБА_2 та          ОСОБА_3 .
Також, як убачається із змісту заяви про встановлення факту родинних відносин ОСОБА_3 із спадкодавцем та доводів апеляційної скарги, встановлення указаного факту потрібно ОСОБА_1   для того, щоб позбавити  ОСОБА_3 права на спадщину за законом.
Таким чином встановлення такого факту пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
Отже суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки від встановлення факту, про який просить заявник, буде залежати розмір спадщини, інших спадкоємців, тобто між заявником і заінтересованою особою існує спір про право на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 4 березня 2021 року у справі № 521/19930/19 (провадження № 61-13984св20).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право
Отже суд першої інстанції, встановивши із змісту заяви, що існує спір про право, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття провадженняза заявою про встановлення факту, доводи апеляційної скарги в цій частині є не обґрунтованими.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 6 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
Повний текст постанови складено 10 листопада 2021 року.
 
Головуючий                                                                          Т.О. Писана
 
Судді                                                                                       К.П. Приходько
 
                                                                                                 С.О. Журба