Номер провадження: 22-ц/813/10326/21 
Номер справи місцевого суду: 522/12850/21
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/12850/21
Номер провадження: 22-ц/813/10326/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О., 

учасники справи: 
- позивач –  ОСОБА_1 ,
- відповідач – Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт»,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою адвоката Прощенка Дениса Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Ковтун Ю.І. 04 серпня 2021 року, про повернення позовної заяви, 

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Одеський морський торговельний порт» № 160КЗ-1 від 22.06.2021 про припинення трудового договору; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з питань безпеки ДП «Одеський морський торговельний порт»; 3) стягнути з ДП «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; 4) стягнути з ДП «Одеський морський торговельний порт» понесені судові витрати по справі; 5) допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора з питань безпеки ДП «Одеський морський торговельний порт» та в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 30.12.2020 року він був призначений на посаду заступника директора з питань безпеки ДП «Одеський морський торговельний порт».
Наказом ДП «Одеський морський торговельний порт» №160КЗ-1 від 22.06.2021 року позивача було звільнено з посади заступника директора безпеки за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що 22.06.2021 року в трудовій книжці зроблений відповідний запис про звільнення. 
Однак, позивач зазначає, що в період по 22.06.2021 року останній перебував на робочому місці у ДП «Одеський морський торговельний порт». Вказані обставини свідчать про те, що звільнення було незаконним. Факт перебування на робочому місці у період по 22.06.2021 року можуть підтвердити свідки, які працювали у ДП «Одеський морський торговельний порт».
Відповідно до чинного законодавства України у відповідача були відсутні підстави для звільнення, так як 22.06.2021 року позивач перебував на робочому місці.
Вказані обставини свідчать, що наказ ДП «Одеський морський торговельний порт» №160КЗ-1 від 22.06.2021 року про припинення трудового договору є незаконним та підлягає скасуванню.
Таким чином, при визнані незаконним та скасуванні наказу ДП «ОДЕСЬКИЙ ПОРТ» № 160КЗ-1 від 22.06.2021р. про припинення трудового договору, позивач повинен бути поновлений на посаді заступника директора з питань безпеки ДП «ОДЕСЬКИЙ ПОРТ».
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Таким чином, при поновлені позивача на посаді заступника директора з питань безпеки ДП «ОДЕСЬКИЙ ПОРТ» є підстави для стягнення з ДП «ОДЕСЬКИЙ ПОРТ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до дня фактичного поновлення на посаді з розрахунку середньомісячної заробітної плати у розмірі - 40 000,00 грн. за календарний місяць. 
Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Таким чином, при задоволені позовних вимог просить допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді заступника директора з питань безпеки ДП «ОДЕСЬКИЙ ПОРТ» та в частині стягнення з ДП «ОДЕСЬКИЙ ПОРТ» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць (а. с. 3 – 5).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків (а. с. 11 – 12).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві.
Ухвала мотивована тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом. Тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу (а. с. 17 – 18). 

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Прощенко Д.В., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального законодавства. 
Апелянт посилається на те, що: 1) судом першої інстанції не було враховано твердження позивача, що останній на даний момент не може визначити ціну позову, оскільки вказаний розмір залежить від тривалості розгляду вказаної справи. Тому, в даному випадку, суд першої інстанції на підставі ч. 2 ст. 176 ЦПК України вправі був самостійно визначити розмір судового збору, який на його думку, повинен був сплатити позивач за вимогу про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу; 2) суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при поновленні на роботі, на яку розповсюджується пільга щодо сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 3) судом першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху в порушення вимог ст. 185 ЦПК України не було зазначено точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (а. с. 20 – 25).

2.5 Узагальнені доводи інших сторін в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Одеський морський торговельний порт» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач зазначає, що апелянтом не зазначені положення ЦПК України як підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, оскільки такі підстави відсутні. 
Позивачем не було усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.
Помилковими є твердження апелянта про те, що на вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу розповсюджуються пільги щодо сплати судового збору. Такі категорії як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мають одну правову природу. Натомість така категорія як заробітна плата має іншу правову природу, що вбачається із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», відповідно до якої заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Суть різниці між категоріями середній заробіток за час затримки розрахунку, середній заробіток за час вимушеного прогулу та заробітною платою полягає в тому, що перші дві це - спеціальний вид відповідальності роботодавця, який спрямований на захист прав незаконно звільнених працівників, а заробітна плата це - будь-яка винагорода або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, який роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано.
Крім того, при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем не було додано всіх додатків, які зазначені у позовній заяві (а. с. 44 – 50).

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від  06.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Прощенка Д.В., діючого від імені ОСОБА_1 (а. с. 35 – 35 зворотна сторона).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (а. с. 36). 
14.09.2021 року ДП «Одеський морський торговельний порт»отримало копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги (а. с. 42).
17.09.2021 року на адресу суду від ДП «Одеський морський торговельний порт» надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 44 – 50).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.10.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 60).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 – 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Прощенка Д.В., діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 3 – 5).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , внаслідок подання її з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України, було залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків – десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали.
Суд першої інстанції встановив, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:
- необхідно уточнити позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначити ціну позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується;
- сплатити судовий збір в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ціни позову (а. с. 11 – 12).
21 липня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Відповідно до вказаної заяви, позивач просить суд звільнити від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, позивачем зазначено, що на даний момент останній не може визначити ціну позову, оскільки вказаний розмір залежить від тривалості розгляду вказаної справи (а. с. 14 – 15).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів вважає, що розглядаючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції правильно визначився з нормами процесуального права, які підлягають застосуванню. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність повернення позовної заяви.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Водночас статтею 5 Закону України «Про судовий збір» установлено пільги щодо сплати судового збору, згідно з пунктом 1 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються  позивачі – у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Так, відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці»,  заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
 Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата – це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.  Додаткова заробітна плата – це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.  Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Пільг щодо сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Закон України «Про судовий збір» не визначає.
Таким чином, при зверненні з вказаним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору лише в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, а в іншій частині вимог судовий збір підлягав оплаті.
У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі у справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: - про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі – у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Указаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
Крім того, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.
Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19).
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для звільнення від сплати судового збору за вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та повернення позовної заяви відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Крім того, ОСОБА_1 не позбавлений права повторного звернення із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення вказаної заяви, визначивши розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу як мінімум на час подання позову, який може бути уточнений під час розгляду справи.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Прощенка Д.В., діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення позовної заяви без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги адвоката Прощенка Д.В., діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

3.6 Дата постановлення ухвали, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Згідно пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку. 
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Прощенка Дениса Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року про повернення позовної заяви – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова