ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021 року          м.Дніпро         Справа №  908/1339/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г., 
при секретері судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Циганков О.Є. керівник, наказ №2-к  від 02.07.2010 р.;
від відповідача: Кравченко Г.О. представник, довіреність №89  від 29.12.2020 р.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат”  на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.07.2021, постановлену суддею Науменко А.О.,  м.Запоріжжя, повний текст якої підписано 12.07.2021, у справі № 908/1339/21 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД”, м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат”, м. Запоріжжя
про стягнення 5763 грн 52 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” 5763 грн 52 коп., з яких: 5232 грн 00 коп. – основний борг за договором № 471 від 19.09.2019, 126 грн 65 коп. – 3% річних та 404 грн 87 коп. – інфляційних втрат за прострочення оплати за переданий згідно умов договору, на підставі видаткової накладної № № РН-0000306 від 29.05.2020, товар.     Крім того, у позові позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір (2270 грн 00 коп.) та витрати на правничу допомогу (орієнтовно 5000 грн 00 коп.). 
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням з боку відповідача договірних зобов`язань щодо оплати переданого позивачем товару; нормативно-правовим обґрунтуванням позову визначені ст.ст. 11, 525, 526, 611, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 193 Господарського кодексу України.
30.06.2021 через систему “Електронний суд” від позивача у справі надійшла заява про закриття провадження у справі, повернення судового збору та стягнення витрат на професійну правову допомогу. 
01.07.2021 через систему “Електронний суд” від позивача у справі надійшла заява про закриття провадження у справі, повернення судового збору та стягнення витрат на професійну правову допомогу. 
02.07.2021 до суду електронною поштою з електронним цифровим підписом надійшла заява від 30.06.2021 позивача про закриття провадження у справі, повернення судового збору та стягнення витрат на професійну правову допомогу з доказами направлення іншій стороні.
Заява мотивована сплатою відповідачем після відкриття провадження у справі заборгованості за поставлений згідно накладної від 29.05.2020 №РН-0000306 товар на суму 5232,00 грн., в зв"язку з чим позивач відмовляється від позовних вимог по сплаті 126,65 грн. - 3% річних та 404,87 грн. інфляційних втрат. 
Вказана заява прийнята судом до розгляду. 

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.07.2021 частково задоволено заяву позивача про закриття провадження у справі, повернення судового збору та стягнення судових витрат.
Закрито провадження у справі № 908/1339/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” 5232 грн 00 коп.  основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Закрито провадження у справі № 908/1339/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” 126 грн 65 коп.  3% річних та 404 грн 87 коп.  інфляційних втрат, у зв`язку з відмовою  позивача від позову. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат”, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД”, 4   538 грн 90 коп.  витрат на професійну правничу допомогу. 
В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.
Вирішено постановити ухвалу про повернення позивачеві з держбюджету судового збору у розмірі 2060 грн 66 коп.
Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, Товариство з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм  процесуального права, нез"ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та матеріалам справи, недоведеністю обставин справи, які суд визнав встановленими, просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.07.2021, постановити ухвалу, якою відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. 
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взяті до уваги доводи відповідача наведені у відзиві на позов стосовно завищеного розміру судових витрат лише з формальних підстав, оскільки саме клопотання про зменшення судових витрат, як вказано судом, відповідачем не заявлялось. 
В той же час, апелянт, зауважує, що суд, керуючись нормами ст.ст.126, 129 ГПК України, користуючись своїми дискреційними повноваженнями, з урахуванням ціни позову, не обмежив заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу.   
Наголошує, що відповідно до предмету позову в даній справі Позивачем первісно заявлено до стягнення з Відповідача 5 763,52 грн.; розрахунок заявленої до стягнення суми (борг за однією видатковою накладною - 5 232,00 грн.) не є складним і не потребував значного часу, також справа не обтяжена значною кількістю доказів і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль, у зв`язку з чим Відповідач в запереченні від 09.07.2021 № 25-16/987 звертав увагу, що він не погоджується в частині стягнення 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та просив суд прийняти заперечення до розгляду та врахувати зазначені заперечення при ухваленні судового рішення.

Позивач у справі – Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД”, відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України не скористався; в судовому засіданні представник проти її задоволення заперечив, посилаючись на відповідність ухвали нормам матеріального та процесуального права. 

Відповідно до  протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021, справу №908/1339/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Орєшкіна Е.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.08.2021 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” залишено без руху з метою подання доказів направлення скарги позивачу листом з описом вкладення на належну адресу. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Вказану ухвалу апелянтом отримано 17.08.2021, відтак, недоліки скарги мали бути усунені ним у строк до 27.08.2021.
28.08.2021 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 09.08.2021, надійшла заява про усунення недоліків скарги (подана до відділення зв"язку 25.08.2021), до якої додано докази направлення скарги позивачу листом з описом вкладення. 
30.08.2021 розпорядженням в.о. керівника апарату суду відповідно до пункту  2.4.6  Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/1339/21 з метою дотримання строку на вчинення певної процесуальної дії, а саме – відкриття провадження у справі, у зв`язку з  відпусткою судді Орєшкіної Е.В.
Відповідно до  протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021, справу №908/1339/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Антонік С.Г.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.09.2021 (колегія суддів: Іванов О.Г., - головуючий, доповідач, Дармін М.О., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат”  на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.07.2021  у справі №908/1339/21; судове засідання призначено на 29.09.2021; сторонам наданий строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, власних заяв, клопотань, відповідно до ст.ст.38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України.  
13.09.2021 на адресу Центрального апеляційного господарського суду засобами поштового зв"язку надійшло клопотання від представника відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат”, Кравченко Ганни Олегівни (юрисконсульту бюро правового забезпечення господарської (комерційної) діяльності юридичного відділу про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволено ухвалою суду від 14.09.2021.
В судовому засіданні 29.09.2021 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги; керівник позивача доводи апеляційної скарги заперечив, ухвалу господарського суду просив залишити без змін, надав усні пояснення відповідно до яких вказана сума витрат на правничу допомогу, зокрема за складення позовної заяви, є середньою по регіону, оскільки зазначену вартість послуги йому було озвучено після звернення до декількох адвокатів. 
В судовому засіданні 29.09.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
19.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД” (постачальник, позивач) укладений договір поставки №471, відповідно до предмету якого постачальник зобов"язався поставити покупцеві товар, який зазначений в специфікаціях, а покупець – прийняти і оплатити товар; найменування (номенклатура, асортимент) товару зазначені в специфікаціях, які є невід"ємною частиною договору; предметом поставки є ущільнення та приводні елементи (ДК 021:2015 код 42120000-6) та гумові вироби (ДК 021:2015 код 19510000-4) (надалі товар), загальна кількість, асортимент, зазначені в специфікаціях, яка є невід"ємною частиною договору (п.1.1-1.3 договору). 
Ціна цього договору становить 120 000 грн, у тому числі ПДВ 20 000 грн. Ціна визначається в специфікаціях, які є невід"ємною частиною цього договору. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.3.1, 3.2 договору). 
За умовами п.4.1 покупець здійснює оплату за поставлений товар впродовж 30 банківських днів від дати поставки товару після підписання цього договору. 
Згідно з п.5.1 договору постачальник здійснює поставку товару згідно із заявками покупця протягом 7 (семи) календарних днів з дати надіслання заявки на адресу постачальника.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2019 року (п.10.1 договору).
Додатковими угодами №1 від 26.12.2019, №2 від 31.12.2020 строк дії договору продовжений до 31.12.2020, до 31.12.2021 (відповідно).
На виконання умов договору 29.05.2020 за накладною №РН-0000306 позивачем відповідачу поставлений товар – профіль гумовий УМ8х25, у кількості 4016 м, вартістю 87,20 за м, на загальну суму 5232,00 грн.
30.03.2021 листом за вих..№30/03-1 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості за поставлений товар в сумі 5232,00 грн., що підтверджується поштовою накладною, фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист.
Відповідач на претензію не відповів, вказаний товар у строки, визначені договором, не оплатив, що і стало підставою звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.
Крім того, за неналежне виконання зобов"язання з оплати товару позивачем нараховані згідно зі ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 126,65 грн за період з 15.07.2020 по 05.05.2021 та інфляційні втрати у розмірі 404,87 грн за період з серпня 2020 по березень 2021 (включно).
Відповідач, у відзиві на позов підтвердив укладання між сторонами договору № 471 від 19.09.2019 на поставку відповідного товару, і посилався на специфікацію № 1 до договору від 19.09.2019 на суму 7   409 грн 64 коп., однак зазначив, про поставку товару позивачем відповідачу згідно видаткової накладної № РН-0000306 від 29.05.2020 не в рамках вказаного договору. При цьому, жодних доказів в підтвердження доводів щодо спірної поставки поза вказаним договором не надав. Доказів в підтвердження виконання сторонами саме договору іншими документами, а не поданою видатковою накладною, та існування інших відносин між сторонами, не пов`язаних з цим договором, відповідач не надав. 
Оскільки відповідачем належним чином не доведено обставини, на які він посилається у відзиві, щодо спірної поставки товару не в межах договору № 471 від 19.09.2019, обставина щодо поставки товару позивачем відповідачеві згідно видаткової накладної № РН-0000306 від 29.05.2020 на підставі договору № 471 від 19.09.2019, що є предметом доказування у даній справі, визнана судом першої інстанції встановленою з огляду на більшу вірогідність наданих позивачем доказів.
Згідно із заявою позивача від 30.06.2021, яка надійшла до суду 02.07.2021, сума заборгованості в розмірі 5232,00 грн сплачена відповідачем за  платіжним дорученням № 21-0005515 від 16.06.2021 із призначенням платежу “Оплата за гумовий профіль УМ згідно рахунка № СФ-0000291 від 07.05.2020”.
Враховуючи сплату відповідачем позивачу 5 232 грн 00 коп. за поставлений товар після подання позову та відкриття провадження у справі, позивач, посилаючись на виконання договірних зобов`язань з боку відповідача та відсутність предмету спору, просив закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України. 
Крім того, у заяві від 30.06.2021, поданій та підписаній уповноваженим представником позивача, останній просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення 126 грн 65 коп.  3% річних та 404 грн 87 коп. інфляційних втрат, враховуючи сплату відповідачем позивачеві основного боргу після відкриття провадження у справі, у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині. Згідно із заявою, позивачеві відомі правові наслідки відмови від позову. 
У позові позивач  також просив суд стягнути з відповідача судовий збір (2270 грн 00 коп.) та витрати на правничу допомогу (орієнтовно 5000 грн 00 коп.). 
У заяві від 30.06.2021 позивач просив суд повернути 2270 грн 00 коп. судового збору позивачеві з держбюджету, у зв`язку із закриттям провадження у справі та стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу.
Як вже зазначалось, ухвалою суду, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.07.2021 частково задоволено заяву позивача про закриття провадження у справі, повернення судового збору та стягнення судових витрат.
Закрито провадження у справі № 908/1339/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” 5232 грн 00 коп.  основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Закрито провадження у справі № 908/1339/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” 126 грн 65 коп.  3% річних та 404 грн 87 коп.  інфляційних втрат, у зв`язку з відмовою  позивача від позову. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат”, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім РТД”, 4   538 грн 90 коп.  витрат на професійну правничу допомогу. 
В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.
Вирішено постановити ухвалу про повернення позивачеві з держбюджету судового збору у розмірі 2060 грн 66 коп.

Задовольняючи частково заяву позивача суд першої інстанції, керуючись положеннями п.2 ч.1 ст.231 ГПК України виходив із того, що сума основного боргу сплачена відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, відтак на момент розгляду заяви предмет спору щодо основної суми заборгованості відсутній.
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних, то суд, з урахуванням вимог п.4 ч.1 ст.231 ГПК України, закрив провадження у справі, оскільки позивач відмовився від позову в цій частині, роз"яснивши позивачу, що згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. 
Щодо вимог заяви про повернення судового збору і стягнення витрат на правничу допомогу, то, з урахуванням ч.4 ст.231 ГПК України та п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", судом першої інстанції вирішено, що позивачу підлягає поверненню судовий збір в розмірі 2060,66 грн., тобто пропорційно до суми позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5232 грн 00 коп. основного боргу та, з урахуванням доведення належними  та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу, в цій же пропорції задоволено частково судові витрати на правничу допомогу – із заявлених 5000 грн вирішено стягнути з відповідача 4538,90 грн.
Саме не погодившись із стягнутими витратами на правничу допомогу, відповідач подав апеляційну скаргу, тому, з огляду на приписи ч.3 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу тільки в цій частині вимог. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
За змістом   статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"   договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим, згідно зі   статтею 15 Господарського процесуального кодексу України      суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами;   особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3   статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1)   попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2)   визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3)   розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі   статтею 123 зазначеного Кодексу   судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
З урахуванням заявлення позивачем у позовній заяві орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., зазначення про те, що відповідні докази будуть подані в порядку ч.8 ст.129 ГПК України, подання разом із заявою про закриття провадження у справі доказів понесення відповідних судових витрат, позивач дотримався вимог законодавства щодо строків і порядку вчинення певної дії.  

Відповідно до частин 1, 2   статті 126 Господарського процесуального кодексу України   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,   що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;   2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги   на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI від 05.07.2012, де зазначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8   статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3   статті 126 цього Кодексу).
Водночас, за змістом частини 4   статті 126 Господарського процесуального кодексу України   розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5   статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5   статті 126 Господарського процесуального кодексу України   зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. 
Вказаний правовий висновок наведений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19.
Також Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4   статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього   Кодексу   визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4   статті 126 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9   статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4   статті 126 Господарського процесуального кодексу України   суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6   статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9   статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9   статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про закриття провадження у справі, в якій позивач підтримав вимоги щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп. та обґрунтував вимоги в цій частині, позивач надав договір № 1304/21/2 від 13.04.2021 про надання правової допомоги, рахунок-фактуру № 27 від 13.04.2021, виданий на підставі договору на суму 5000 грн 00 коп. та платіжне доручення № 314 від 13.04.2021 про сплату позивачем 5000 грн 00 коп. за юридичні послуги згідно рах. № 27 від 13.04.2021 та акт виконаних робіт (наданих послуг) від 29.06.2021. 
Відповідно до предмету договору № 1304/21/2 від 13.04.2021 про надання правової допомоги № 1304/21/2 від 13.04.2021, підписаного позивачем (клієнтом)  з Адвокатським об`єднанням “КС ПАРТНЕРС”, в особі керуючого партнера Стрижака Євгенія Юрійовича, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо складення позовної заяви та супроводження у суді першої інстанції судової справи про стягнення заборгованості, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги в порядку, розмірі та у строки, визначені умовами договору. 
Відповідно до розділу другого договору, адвокатське об`єднання представляє інтереси позивача з усіма правами, які надано позивачу законом, в господарському суді з правом підписання і подання документів.
Згідно з п. 4.3 договору вартість правової допомоги складає 5000 грн 00 коп. за подання до суду першої інстанції позову (яку клієнт відповідно до п. 4.1 договору сплачує шляхом 100 відсоткової передоплати).
За результатами надання юридичної допомоги складається акт (п. 4.4. договору). 
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, 13.04.2021 виписано рахунок-фактуру № 27 від 13.04.2021 на сплату 5000 грн 00 коп. за підготовку та подання до суду першої інстанції позовної заяви. 
13.04.2021 позивачем сплачено адвокатському об`єднанню 5000 грн 00 коп. згідно вказаного рахунку.
29.06.2021 сторонами договору про надання правової допомоги складно та підписано акт виконаних робіт (наданих послуг) про надання адвокатським об`єднанням позивачеві послуг з  підготовки позову про стягнення коштів, надіслання його відповідачеві та подання до Господарського суду Запорізької області на суму 5000 грн 00 коп. та їх оплату. 
Згідно матеріалів справи позовну заяву підготовлено та підписано адвокатом Стрижак Є.Ю.,  який представляв позивача в суді згідно ордеру серії АЕ №1069937 від 11.05.2021 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3608 від 25.01.2018).
На підставі вказаних доказів, позивач просить стягнути з відповідача 5000 грн 00 коп. понесених витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом даної справи. 
Відповідач, в свою чергу, у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні адвокатських витрат, посилаючись на не співмірність і завищення розміру цих витрат порівняно з ціною позову, виконаних робіт, розглядом справи у спрощеному позовному провадженні. 
З урахуванням вимог ст.129 ГПК України, з огляду на те, що до звернення з позовом позивача призвели винні дії відповідача щодо неналежного виконання своїх договірних зобов"язань по оплаті поставленого товару, а також взявши до увагу відмову позивача від позову в частині вимог щодо інфляційних втрат і відсотків річних, суд першої інстанції обґрунтовано із заявлених та підтверджених відповідними доказами судових витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, в розмірі 5000 грн задовольнив 4538,90 грн.

Доводи апелянта щодо безпідставного не взяття до уваги судом першої інстанції його заперечень від 09.07.2021 №25-16/987 стосовно розміру судових витрат на правничу допомогу, відхиляються колегією суддів, оскільки надійшли до суду 13.07.2021, вже після постановлення оскаржуваної ухвали, відтак, на момент розгляду судом питання щодо розподілу судових витрат таких заперечень в суді не було. 
Стосовно доводів відповідача про безпідставне не взяття до уваги наведених у відзиві на позов заперечень стосовно завищеного розміру судових витрат лише з формальних підстав, оскільки саме клопотання про зменшення судових витрат, як вказано судом, відповідачем не заявлялось, а також дискреційних повноважень суду щодо обмеження судових витрат на правничу допомогу, з урахуванням ціни позову, суд вказує наступне.
Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
За приписами ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.ст.77, 78 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5   статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5   статті 126 Господарського процесуального кодексу України   зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. 
Вказаний правовий висновок наведений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19.
Із системного аналізу норм статей 632, 903 ЦК України, ст.ст.27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" можливо зробити наступні висновки:
(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій   статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись   главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і   Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами   статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
В даному випадку між позивачем та адвокатським об"єднанням укладений договір в якому визначений фіксований гонорар адвоката за роботу, в свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів, що такий розмір гонорару є завищеним у регіоні за надану послугу.
При цьому, безвідносно до ціни позову (а в даному випадку вона не значна), відповідачем не спростовано реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
Відтак, з урахуванням оцінки всіх вище перелічених критерії ( реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру), враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що спір виник з вини саме відповідача, оплати відповідачем суми основного боргу до закінчення розгляду даної справи, що позбавило останнього зобов`язань зі сплати судового збору, необхідність звернення позивача до адвокатського об`єднання для отримання послуг з правової допомоги, суд правильно визначив, що 5   000 грн 00 коп. становлять співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у даній справі і задовольнив їх з урахуванням відмови позивача від позову в частині вимог, без застосування дискреційних повноважень по обмеженню їх розміру.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, та те, що судові витрати, зокрема судовий збір, при оскарженні судового акту, постановленого/ухваленого за наслідками розгляду розподілу судових витрат не сплачуються, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають. 

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -   
                                                       
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” на ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 12.07.2021 у справі № 908/1339/21 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 12.07.2021 у справі № 908/1339/21 – залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький титано-магнієвий комбінат” за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
     Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.10.2021.

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              М.О. Дармін

Суддя                                                                                                                         С.Г. Антонік