ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/9049/21 пров. № А/857/15233/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Глушко І.В., Кузьмича С.М.
при секретарі судового засідання:                 Волошин М.М.
за участі представника відповідача:              Гринчишин Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Качур Р.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-
                                                       ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років,  передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення. Зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 29.03.2021 він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на підставі п. 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак листом № 5480/4004/Б-52/8-1300/21 від 14.05.2021 у задоволенні його вимог відмовлено у зв`язку з тим, що період працевлаштування позивача на посаді викладача в позашкільних навчальних закладах не передбачено Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, як і період проходження військової служби. Просив позов задоволити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 року адміністративний позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи: з 01.08.1981 по 23.10.1981 - викладач по класу духових інструментів в Березівській дитячій музичній школі; з 05.11.1981 по 17.11.1983 - служба в рядах Радянської армії; з 02.01.1984 по 20.08.1984 - викладач по класу духових інструментів в Нестерівській дитячій музичній школі; з 01.09.1984 по 21.10.1987 - викладач по класу мідних духових інструментів в Великомостівській дитячій музичній школі Сокальського районного відділу культури Львівської області; з 26.10.1987 по 04.09.1992 - служба в рядах Радянської армії; з 02.09.1996 по 01.09.1999 - викладач по класу труби в Гірницькій дитячій музичній школі; з 01.09.1999 по 06.02.2021 (день призначення пенсії по віку) - викладач мистецької школи в Червоноградській дитячій музичній школі, про що прийняти відповідне рішення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 05.02.2021 звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком та пакетом документів.
З 06.02.2021 за результатами розгляду заяви відповідачем ОСОБА_2 призначено пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
29.03.2021 позивач просив відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
29.03.2021 за результатами розгляду заяви відповідачем скеровано відповідь від 14.05.2021 про відмову у призначенні та виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі десяти пенсій. Відмову обґрунтовано тим, що період працевлаштування позивача на посаді викладача у позашкільних навчальних закладах не передбачено Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, як і період проходження військової служби.
Як вбачається з трудової книжки позивача, останній зокрема працював:
- з 01.08.1981 по 23.10.1981 - викладач по класу духовий інструментів у Березівській дитячій музичній школі;
- з 05.11.1981 по 17.11.1983 - служба в рядах Радянської армії;
- з 02.01.1984 по 20.08.1984 - викладач по класу духових інструментів в Нестерівській дитячій музичній школі;
- з 01.09.1984 по 21.10.1987 - викладач по класу мідних духових інструментів у Великомостівській дитячій школі Сокальського району відділу культури Львівської області;
- з 26.10.1987 по 04.09.1992 - служба в рядах Радянської армії;
- з 02.09.1996 по 01.09.1999 - викладач по класу труби в Гірницькій дитячій музичній школі;
- з 01.09.1999 по 06.02.2021 - викладач мистецької школи в Червоноградській дитячій музичній школі.
Позивач вважає, що має право на призначення та виплату йому грошової допомоги пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому відмова відповідача у призначенні такої, на його думку, є протиправною.
Згідно п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Посада викладача цим переліком не була передбачена, однак за дорученням Кабінету Міністрів України № 397/21 від 06.01.1995 дія зазначеної постанови поширена серед інших і на викладачів шкіл мистецтв без внесення змін до постанови, що підтверджується листом Міністерства соціального захисту населення України № 01-3/133-02-2 від 01.02.1995.
Статтею 4 Закону України «Про позашкільну освіту» № 1841-III від 22.06.2000 (далі - Закон України «Про позашкільну освіту») врегульовано, що позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.
Згідно з п. 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 433 від 06.05.2001, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші), відносяться до позашкільних навчальних закладів.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
Відтак, апеляційний суд вважає, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.
Відповідно до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14.06.2000 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належать до категорії педагогічних працівників.

Відтак, колегія суддів вважає, що педагогічний стаж позивача на день досягнення пенсійного віку становив 30 років 16 днів, що підтверджено копією трудової книжки позивача, наявною в матеріалах справи.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17 та у постанові від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Разом з тим, згідно положень статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 

Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди проходження військової служби.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування періодів роботи ОСОБА_1 на посадах викладача у дитячих музичних школах та періодів проходження ним військової служби до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що складає 35 років 4 місяці 0 днів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 року у справі №380/9049/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 20.10.2021