ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 року                        м. Дніпро                             Справа №  904/4403/21
       Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),
суддів:                       Чус О.В., Іванова О.Г.
          
розглянувши у порядку письмового провадження 
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2021р. (суддя Ліпинський О.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 05.07.2021 р.) у справі 
за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро                              
до відповідача:  Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг
про стягнення плати за користування вагонами, у розмірі 21 255, 84 грн.,
                                                 ВСТАНОВИВ:
1.        Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до   Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", про стягнення плати за користування вагонами, у розмірі 21 255, 84 грн..
Позовні вимоги обґрунтовані, що в березні 2020р., на адресу ПрАТ "Центральний ГЗК", станція призначення Грекувата прийняті під навантаження  порожні власні вагони. На шляху прямування дані вагони затримано на підставі наказів №264 від 13.03.2020р., №265 від 13.03.2020р., №266 від 14.03.2020р., у зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу з колії станції призначення через зайнятість колій станції призначення Грекувата з вини ПрАТ "Центральний ГЗК". За цим фактом станцією затримки Кривий Ріг Західний у порядку передбаченому п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а: №№53,54 від 13.03.2020р., №53,54 від 14.03.2020р., №10 від 14.03.2020р., №9 від 16.03.2020р. і акти загальної форми ГУ-23 №№53,54 від 13.03.2020р., №10 від 14.03.2020р., №847 від 17.03.2020р. та станцією призначення Грекувата вручено представнику комбінату повідомлення про затримку цих вагонів. За весь час затримки вагонів з вини вантажовласника нарахована плата за користування вагонами за відомостями форми ГУ-46 №№16039046, 16039047, 16039048, 17039050, 17039051, 20039056. Відомості плати ф. ГУ-46 підписано відповідачем із запереченням, визнав нараховані суми частково.
27.04.2021р. позивач подав клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для пред`явлення даного позову до суду.
13.05.2021р. відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності та наслідків спливу строку позовної давності. 

2.     Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у     справі та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2021р. в позові відмовлено.
      Рішення обґрунтовано пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

3.       Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського судуДніпропетровської області від 05.07.2021р. по даній справі скасувати у повному обсязі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

4.         Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Позивач     посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права і помилково застосував строк позовної давності до даного спору.
Скаржник звертає увагу на те, що у зв`язку    з    набранням чинності 02.04.2020р. Законом України від 30.03.2020р. № 540-IX "Про внесення змін до    деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з    поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальний     строк,    зокрема передбачений ст. ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ГПК України, продовжений на строк дії,    введеного на всій території Україні з    12.03.2020р., відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211. 
Скаржник вказує на те, що строк звернення позивача до суду з даним позовом припав на період дії карантину, тому, на його думку, враховуючи продовження законом процесуальних строків, кінцевий для подачі строк якої припадав на день карантину, автоматично продовжується докінця карантину.

5.       Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

   У відзиві на апеляційну скаргу, Відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2021р. по цій справі - без змін.
      В обгрунтування своїх заперечень Відповідач зазначає, що не погоджується з твердженням Позивача, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки право Позивача на звернення до суду виникло з часу закінчення затримки вагонів. Останній акт з вищенаведених датується 17.03.2020 р., тобто строк позовної давності для звернення до суду закінчується 18.09.2020 р., а Позивач звернувся з даним позовом № НЮс-01/142 лише 15.04.2021 р., що, на думку Відповідача, свідчить про пропуск  строку позовної давності.

6.         Рух справи в суді апеляційної інстанції
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.   
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2021р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2021р. у справі № 904/4403/21 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 3 405 грн. 00 коп..
У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 18.08.2021р. визначено для розгляду справи №904/4403/21 колегію суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Чус О.В., Іванов О.Г..
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи. 
Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно    до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають      розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,      розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
     При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься         до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
   Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.08.2021р., колегією суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Чус О.В., Іванов О.Г., справу № 904/4403/21 прийнято до свого провадження, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи.     

7.      Встановлені судом обставини справи
24.06.2016р.,  між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - позивач, перевізник) та Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач, власник колії) укладено договір №ПР/М-16-2/13-425/НЮдч  про експлуатацію залізничної під`їзної колії  Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Грекувата регіональної філії "Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"  (далі - договір). 
Згідно п.1 договору, згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів  залізничним транспортом України, і на умовах цього договору експлуатується  під`їзна колія, яка належить власнику, що примикає до станції Грекувата Залізниці стрілкою №6 у парній горловині станції. Під`їзна колія обслуговується власним локомотивом. Межею під`їзної колії є знак "Межа під`їзної колії", який встановлено біля маневрового світлофору "НП" станції Грекувата-Промислова власника колії. 
Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з сигналізації на залізницях України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії. (п. 4 договору).   
Пунктом 5 договору визначено, що передача вагонів на під`їзну колію здійснюється за повідомленням, які передає прийомоздавальник вантажу та багажу станції Грекувата залізниці по телефону начальнику зміни цеху зовнішнього транспорту УЗТ ПРАТ “ЦГЗК” не пізніше, як за 2,0 години до пред`явлення вагонів до здавання, з реєстрацією у “Книзі повідомлень про час подання вагонів під навантаження або вивантаження” форми ГУ-2.    
Відповідно до п. 6 договору, вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці на одну з колій №№ 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 станції Грекувата залізниці, за вказівкою чергового по станції Грекувата, де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному і комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії. 
Згідно  п. 7. договору всі вагони здаються на під`їзну колію у тій кількості,  в якій прибули на  станцію Грекувата Залізниця, але не більше 240 осей, вагою 5 500 тонн. 
Пунктом 9 договору встановлено, що час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею Власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів Залізниці.
Власник колії сплачує Залізниці плату: за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифного керівництвах” 1); за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від Власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів; інші збори і плати за додаткові роботи і послуги, що виконує Залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами. Збори і плати вносяться на підставі ст. 62 Статуту залізниць України по передоплаті через розрахунковий підрозділ залізниці з відповідними оголошеннями Укрзалізницею коефіцієнтів підвищення (п. 13 договору).
Договір укладається терміном на 5 років і діє з моменту його підписання сторонами (п. 19 договору).
Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 01.07.2016 р. до 30.06.2021 р., включно (п. 19 договору).
14.09.2016 р., сторони підписали додаткову угоду № 1 до вищезазначеного договору, якою внесли зміни до п.5 та визначили час користування вагонами який рахується з моменту передачі навантаження першої групи вагонів до моменту повернення Залізниці цілого маршруту, з виключенням часу від моменту закінчення навантаження першої групи вагонів до моменту передачі під навантаження другої групи вагонів., та п. 15 , що останній відповідальний термін подачі усіх порожніх вагонів загального парку у звітну добу під навантаження 12 г. 30 хв.
В подальшому сторонами було підписано наступні додаткові угоди: 01.09.2017 р. додаткову угоду № 2; 26.12.2017 р. додаткову угоду № 3; 17.05.2018 р. додаткову угоду № 4; 08.04.2019 р. додаткову угоду №5; 16.07.2019 р. додаткову угоду № 6 про внесення змін до п. 13 договору, щодо оплати послуг. Власник колії відшкодовує Залізниці витрати на утримання смуги. Про зміну розміру витрат на утримання смуги відведення, Залізниця письмово повідомляє Власника колії із зазначенням суми витрат. 
У зв`язку зі зміною типу Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” та перейменування його в Акціонерне товариство “Українська залізниця” сторони договору № ПР/М-16-2/13-425/Нюдч від 24.06.2016 р. підписали додаткову угоду № 5 від 08.04.2019 р., відповідно до якої надалі сторонами договору було визначено Акціонерне товариство “Українська залізниця” та Приватне акціонерне товариство “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” та внесено відповідні зміни до назви, преамбули та тексту договору. Дана додаткова угода набрала чинності з дати підписання її сторонами договору. Вищевказані додаткові угоди є невід`ємною частиною договору ПР/М-16-2/13-425/Нюдч від 24.06.2016 р., про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” яка примикає до станції Грекувата регіональної філії “Придніпровська залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця”.
В березні 2020р., на адресу ПАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, станція призначення Грекувата прибули порожні вагони.
Відповідно до вимог п.п. 9, 10 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999 р. № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458, вагони затримані на шляху прямування, через зайнятість колій на станції призначення Грекувата з вини ПАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, у зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу одержувачем на свою під`їзну колію. Факти затримки вагонів на коліях станції призначення з вини одержувача засвідчені в актах загальної форми ГУ-23, підписаних комбінатом без заперечення.
У зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу з колій станції призначення, вищезазначений вантаж затримано на шляху прямування за наказами №264 від 13.03.2020р., №265 від 13.03.2020р., №266 від 14.03.2020р., про затримку спірних вагонів на підходах до станції призначення. 
За цим фактом станцією затримки Кривий Ріг Західний у порядку передбаченому п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а: №№53,54 від 13.03.2020р., №53,54 від 14.03.2020р., №10 від 14.03.2020р., №9 від 16.03.2020р. і акти загальної форми ГУ-23 №№53,54 від 13.03.2020р., №10 від 14.03.2020р. та станцією призначення Грекувата вручено представнику комбінату повідомлення про затримку цих вагонів. Накази на початок і кінець затримок надавались враховуючи наявність (відсутність) затримок в просуванні вагонів, які слідують на адресу підприємства, з метою уникнення заторів на шляху прямування через скупченість вагонів на станції призначення з вини цього підприємства.
Інформація про несвоєчасне забирання ПрАТ “Центральний ГЗК” вантажу, що надійшов на його адресу, з колій станції Грекувата відображена в актах загальної форми ГУ-23 №812 від 11.03.2020р., №813 від 12.03.2020р., №815 від 12.03.2020р., №816 від 13.03.2020р., №817 від 13.03.2020р., №818 від 12.03.2020р., №821 від 14.03.2020р., №822 від 14.03.2020р., №823 від 14.03.2020р., №825 від 14.03.2020р., №829 від 15.03.2020р., №835 від 13.03.2020р., №836 від 13.03.2020р., №839 від 13.03.2020р., №840 від 15.03.2020р., №842 від 15.03.2020р.. 
Після прибуття на станцію призначення Грекувата спірні вагони затримані на коліях станції, про що працівниками станції складений акт загальної форми ГУ – 23 № 847 від 17.03.2020р., який підписаний представниками ПАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” без заперечень.  
Повідомлення про прибуття власних вагонів на адресу ПАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” зареєстровані у Книзі повідомлень ф.ГУ-2. 
Несвоєчасне забирання з колій станції Грекувата одержувачем ПАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, вантажів які прибували на його адресу є порушенням вимог п.33 Правил видачі вантажу та ст.ст. 46, 47, 125 Статуту залізниць України та п.5 Договору № ПР/М-16-2/13-425/НЮдч від 24.06.2016 р..
За приписами ст. 119 Статуту, за користування вагонами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів, що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.
Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника під`їзної колії. За час затримки на коліях залізниць вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.
За приписами п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.
Відповідно до п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами.
Відповідно до п.12 Правил користування вагонами і контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується, як повна година.
Враховуючи вищевикладені вимоги, по прибуттю спірних вагонів, на станцією призначення Грекувата на підставі актів ф. ГУ-23-а, ф.ГУ-23 складних станціями затримки через їх затримку з вини ПрАТ "Центральний ГЗК" нарахована плата за користування вагонами по відомостям ф. ГУ-46 №№ 16039046, 16039047, 16039048, 17039050, 17039051, 20039056, в розмірі 21 255,84 грн..
Відповідач плату за користування вагонами не сплатив, що й стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Як вбачається з доводів скаржника, він не погоджується з доводами суду про відмову в задоволенні клопотання про визнання поважними причин пропуску ним строку позовної давності для звернення до суду з позовом, і як наслідок, не погоджується з рішенням суду про відмову в задоволенні позову, з підстав пропуску позивачем позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2021р. Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", засобами поштового зв`язку, направило до Господарського суду Дніпропетровської області позовом до   Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", про стягнення плати за користування вагонами, у розмірі 21 255, 84 грн..
Одночасно з позовом, 20.04.2021р., позивач направив до суду і клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для пред`явлення даного позову до суду.
Обґрунтовуючи подане клопотання, позивач вказує на те, що з даним позовом звертався до суду першої інстанції 08.09.2020р., в межах строку позовної давності. 29.09.2020р. ухвалою суду вказаний позов повернуто без розгляду у справі №904/5077/20. Позивач звернуся з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 29.09.2020р., яку постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2020р. залишено без задоволення, а ухвалу суду від 29.09.2020р. залишено без змін. Заява у даній справі є повторним зверненням позивача до суду. 
Крім того, позивач посилається на введені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 (із змінами і доповненнями) "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" обмежувальні заходи та подальше продовження карантину відповідними постановами Кабінету Міністрів України до 30.04.2021р., включно.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Разом з тим,  13.05.2020р., відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності та наслідків спливу строку позовної давності. 
Заява Відповідача обґрунтована наявністю підстав для застосування наслідків його пропуску згідно з приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України. Зокрема, Відповідач зазначає на те, що підставою для подання позову є затримка та неприйняття Відповідачем вагонів за наказами №264 від 13.03.2020р., №265 від 13.03.2020р., №266 від 14.03.2020р., про що позивачем складено акти загальної форми ГУ-23а: №№53,54 від 13.03.2020р., №53,54 від 14.03.2020р., №10 від 14.03.2020р., №9 від 16.03.2020р. і акти загальної форми ГУ-23 №№53,54 від 13.03.2020р., №10 від 14.03.2020р., №847 від 17.03.2020р., на підставі яких нараховано плату за користування в розмірі 21    255,84 грн.. Враховуючи те, що останній акт датовано 17.03.2020р., то строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення з відповідача плати за користування вагонами в розмірі 21 255,84 грн., на підставі вказаних вище актів, сплинув 18.09.2020р.. 
До заяви надані докази її направлення 13.05.2021р. на електронну адресу регіональної філії “Придніпровська залізниця”.
Заперечень на заяву відповідача матеріали справи не містять. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції погодився із доводами    позивача та визнав позовні вимоги законними й обґрунтованими, однак пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, став підставою для відмови в задоволенні позову.
       Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Застосування позовної давності     (в розумінні Конвенції     про     захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого     є     правова визначеність.
Слід зазначити, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення     до     суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.     Застосування     строків     позовної давності     має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи     про     події, що мали місце     у     далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу" (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93     у     справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою     у     справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").
       Крім того, відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
        Положеннями ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а ст. 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.
Частиною 3 ст. 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).
Відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України, для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.
За нормами ст. 137 Статуту залізниць України, позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.
Вказане положення пов`язує шестимісячний строк для пред`явлення перевізником позову саме з моментом настання події, що є підставою для подання позову.
Визначаючи початок перебігу позовної давності, господарським судом вірно врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.09.2019р. у справі № 911/341/18, відповідно до якої моментом, з якого розпочинається перебіг позовної давності є день настання події, що стала підставою для подання позову, а саме: день закінчення затримки вагонів (день складання відповідного акта загальної форми про закінчення затримки вагонів), а не день складання кожного окремого акта загальної форми на різні операції, здійснені в межах єдиного періоду часу, протягом якого мала місце затримка вагонів.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, у даній справі підставою для подання позову є відповідні події – затримка та неприйняття відповідачем вагонів за наказами №264 від 13.03.2020р., №265 від 13.03.2020р., №266 від 14.03.2020р., про що позивачем було складено акти загальної форми ГУ-23а: №№53,54 від 13.03.2020р., №53,54 від 14.03.2020р., №10 від 14.03.2020р., №9 від 16.03.2020р., а також, закінчення затримки вагонів - акти загальної форми ГУ-23 №№53,54 від 13.03.2020р., №10 від 14.03.2020р., №847 від 17.03.2020р..
На підставі вказаних актів загальної форми відповідачеві нараховано плату за користування вагонами в розмірі 21 255,84 грн.
Отже, строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення з ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" плати за користування вагонами в розмірі 21    255,84 грн. на підставі зазначених вище актів сплинув 14.09.2020р., 15.09.2020р., 17.09.2020 р. та 18.09.2020р., відповідно.
Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд  визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.  
Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що враховуючи приписи ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення судом першої інстанції вказаного позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності та не є поважною причиною пропуску строку позовної давності. 
У той же час судом першої інстанції  правильно враховано, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 р. № 211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 р. № 215), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 р. на усій території України з 12.03.2020 р. до 03.04.2020 р. було встановлено карантин. 
У подальшому строк дії карантину продовжувався з 03.04.2020 р. до 24.04.2020 р. (постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 р. № 239), з 24.04.2020 р. до 11.05.2020р. (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 р. № 291), з 11.05.2020 р. до 22.05.2020р.(постанова Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 р. № 343), з 22.05.2020 р. до 22.06.2020р. (постанова Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 р. № 392), з 22.06.2020р. до 31.07.2020р.. (постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 р. № 500), з 31.07.2020р. до 31.08.2020р. (постанова Кабінету Міністрів України від 22.07.2020р. № 641), з 31.08.2020р. по 31.10.2020р. (постанова Кабінету Міністрів України від 26.08.2020р. №760), з 31.10.2020р. по 19.12.2020р.(постанова Кабінету Міністрів України від 13.10.2020р. №956) з 19.12.2020р. по 28.02.2021р.(постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236), з 17.02.2021р. до 30.04.2021р.(постанова Кабінету Міністрів України від 17.02.2021р.№104). Однак, такі карантинні обмеження не призупинили роботу судів на території України та роботу самого позивача.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.02.2021р. по справі №910/18125/19 зазначено, що оголошення карантину внаслідок поширення коронавірусу COVID-19 не зупиняє роботи судів,    а правосуддя в Україні здійснюється і в період зазначеного карантину (з дотриманням карантинних обмежень).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, про які зазначив позивач у клопотанні про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, не були перешкодою для його звернення з позовом в межах законодавчо встановленого строку, і не приймаються судом як обґрунтовані, оскільки їх наявність не перешкоджала своєчасному пред`явленню позовної заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018р. у справі № 369/6892/15-ц).
Зважаючи на викладене, правові висновки Верховного Суду та приписи законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач, звернувся до Господарського суду Дніпропетровськької області 20.04.2021р. (дата штампа поштового відділення на конверті) із позовом про стягнення коштів із пропуском позовної давності за відповідними позовними вимогами, а тому наявні підстави для застосування спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем та в силу ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.
З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги     відхиляються колегією суддів як такі, що     не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку та не    спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.", Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до       ст. 276 ГПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального      і процесуального      права.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10.  Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -        
                                                                             ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2021 р. у справі № 904/4403/21 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта – Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу. 

Головуючий суддя                                                                         І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                            О.В. Чус

Суддя                                                                                        О.Г. Іванов