Дата документу 24.11.2021 Справа № 937/1668/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 937/1668/20	Головуючий у 1-й інстанції Купавська Н.М.	
Пр. № 22-ц/807/2424/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року у справі за позовом Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як органу опіки та піклування, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав
ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-4), в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина є інвалідом дитинства, має захворювання кісткової м`язової системи, самостійно майже не пересувається, потребує стороннього догляду, допомоги. За анонімним повідомленням у телефонному режимі була відвідана родина за місцем мешкання ОСОБА_3 , під час якої комісія у складі працівників служби у справах дітей встановила, що мати та батько перебувають у нетверезому стані, поводять себе неадекватно, у кімнаті крайня антисанітарія, повітря у помешканні затхле та важке, відсутня їжа і продукти харчування, дитина на вигляд хвороблива, дуже худа, бліда, млява. Оскільки було встановлено, що створено умови, які загрожують життю та здоров`ю дитині, вирішено негайно відібрати від батьків малолітнього ОСОБА_3 та влаштувати до структурного підрозділу дитяча лікарня КУ «Територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» на повне державне забезпечення. В подальшому дитину було влаштовано до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 29.01.2019 у відповідачів було відібрано малолітнього сина  ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на його утримання. Малолітньому ОСОБА_3 встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та з 03.07.2019 року її було зараховано до КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради. Мати відвідувала дитину останній раз 04.09.2019 року, після цього жодного разу не відвідувала, не телефонувала до дитячого закладу, не цікавилася його фізичним та розумовим розвитком, батько хлопчика останній раз відвідував сина 08.12.2019 року у нетверезому стані, вчинив сварку із працівниками установи. Отже, батьки малолітнього ОСОБА_3 протягом тривалого часу ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до нього. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Фоміна В.А. (а.с. 13).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 18) відкрито загальне позовне провадження у цій справі з викликом сторін.
В автоматизованому порядку суддею Купавською Н.М. у цій справі замінено суддю Фоміна В.А. у зв`язку із звільненням з посади останнього (а.с. 40). 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року (а.с. 83-84) позов Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як органу опіки та піклування, у цій справі задоволено.
Позбавлено  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 882, складений Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 25.07.2012.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідачі подали апеляційні скарги у цій справі.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 серпня 2021 року (а.с. 124) апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_2  (а.с. 88-96) визнано неподаною та повернуто останній.
Ухвалою апеляційного суду (а.с. 113) апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача  ОСОБА_1  у цій справі відкрито, дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 114), з урахуванням завантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді-доповідача у жовтні 2021 року (а.с.133).
Відповідач ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 97-100) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.
Ухвалою апеляційного суду (а.с. 137) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 (а.с.134-136).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 120-122) представник позивача - Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як органу опіки та піклування, та відповідач  ОСОБА_2  не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
Навпаки, від представника позивача поштою надійшла заява (а.с. 130), в якій останній просив розглянути дану справу за його відсутності.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання представника позивача - Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як органу опіки та піклування, та відповідача ОСОБА_2 , і на підставі ст. 371, 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: заяву представника позивача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю в режимі відеоконференції відповідача ОСОБА_1 та представника останнього - адвоката Савлук О.О. 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, 
пояснення в режимі відеоконференції відповідача ОСОБА_1 та представника останнього - адвоката Савлук О.О., які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що адвокат у цій справі раніше участі на стороні відповідача не приймав, його повноваження виникли лише за призначенням в апеляційному суді, відповідач ОСОБА_1  є особою з інвалідністю 3 групи, з квітня з ОСОБА_1  з його пенсії утримуються аліменти на сина у примусовому порядку на виконання рішення суду, довідка про це є на руках у ОСОБА_1  зараз, у матеріали цієї справи не надавалась, буд-яких характеризуючих документів відносно ОСОБА_1 після відібрання у нього сина на підставі рішення у січні 2019 року та доказів того, що батько після цього відвідував сина, спілкувався із ним, окрім тих, що вже наявні у матеріалах цієї справи, вони надати не можуть, з матір`ю дитини у ОСОБА_3 відносини припинені; 
перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 164, 165, 166, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 206, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (копія а.с. 5).
Дитина є інвалідом дитинства, має захворювання кісткової м`язової системи, самостійно майже не пересувається, потребує стороннього догляду, допомоги.
Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 14.06.2018 за №118/5 вирішено влаштувати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до державного закладу на повне державне утримання (копія а.с. 8). 
На підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.01.2019 року у відповідачів було відібрано малолітнього сина ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на його утримання. Малолітньому ОСОБА_3 встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування та з 03.07.2019 його зараховано до КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради (а.с. 9-11, 49-51).
Фахівцями із служби у справах дітей Мелітопольської міської ради проведено обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку чисто, прибрано, є необхідні меблі, продукти харчування. Однак, для дитини відсутнє ліжко. За результатом бесіди батько повідомив, що з березня спілкується з дитиною та підтримує зв`язок з працівниками закладу. Бажає забирати сина на вихідні та канікули. Але, при цьому мати відповідача  ОСОБА_8  повідомила, що її син зловживає спиртними напоями, чинить сварки, бійки, він не в змозі, як батько, виховувати та утримувати дитину (а.с. 72).
За повідомленням КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» (копія а.с.12) мати дитини відвідувала сина останній раз 04.09.2019 р., після цього жодного разу не відвідувала, батько останній раз приїжджав до дитини 08.12.2019 р., але був у нетверезому стані, поводив себе непристойно. Після цього до дитини ніхто не приїжджав. Протягом 2020 року батьки телефонували вихователям та цікавилися сином 6 разів, а саме: 20.02.2020, 03.03.2020, 26.03.2020, 08.05.2020, 15.08.2020, 10.11.2020., а також передавали невеликі передачі 5 разів (01.02.2020, 11.02.2020, 12.03.2020, 10.10.2020, 17.11.2020). Отже, батьки малолітнього ОСОБА_3 протягом тривалого часу ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до нього. 
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
З наданої характеристики на відповідачку ОСОБА_2 вбачається, що остання зловживає алкогольними напоями, до дитини у лікарню приходили з відповідачем п`яні, чинили сварки з лікарями (а.с.69). 
Відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний (а.с.52).
З 06.09.2019 він знятий з диспансерного нагляду у Мелітопольському психіатричному диспансері за особистим бажанням (а.с. 54). 
Відповідачі після відібрання у них сина за рішенням суду від 22 січня 2019 року з заявою про його повернення не звертались.
Згідно із висновком від 02.04.2020 року № 65/2 (а.с. 28) орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки вони свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини.
Ст. 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.
Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання  ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
П. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що поведінка відповідачів відносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками.
Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви позивача у цій справі. 
Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Ст. 188 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язків по утриманню дитини. 
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина, а тому, є законні підстави для позбавлення їх батьківських прав відносно нього.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію одного із відповідачів у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції при вищевикладених обставинах правильно вважав, що позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина, як малолітньої дитини, 2012 р.н., яка є інвалідом дитинства та потребує сторонньої допомоги, догляду, на час ухвалення оскаржуваного рішення у цій справі забезпечує якнайкращі інтереси цієї дитини і не порушує прав її батьків.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідачів, та зокрема відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відповідачі та зокрема відповідач ОСОБА_1 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 . 
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України оскаржуваним рішенням було вирішено питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 , як батько дитини, не позбавлений права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання про поновлення батьківських прав відносно сина у випадках та порядку, передбачених ст. 169 СК України. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 25.11.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.