ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5290/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року (суддя суду 1 інстанції Конишева О.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, в якому просила:
-визнати протиправними дії Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо виплати позивачу суми разової грошової допомоги за 2020 рік, яка виплачується щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, в розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком;
-зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району здійснити перерахунок та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням фактично виплаченої суми, а саме у розмірі 6800 грн;
-визнати протиправними дії Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо виплати позивачу суми разової грошової допомоги з 2017 по 2019 роки, яка виплачується щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, в розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком;
-зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району здійснити перерахунок та виплатити позивачу недораховану щорічну разову грошову допомогу до 5 травня з 2017 по 2019 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням фактично виплаченої суми, а саме у розмірі 16825 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як учасник бойових дій, має право на пільги, визначені  Законом України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту». Відповідно до статті 12 цього Закону відповідач, щорічно, до 5 травня, зобов`язаний виплачувати позивачу разову грошову допомогу у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Однак, не зважаючи на прийняття  Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020, відповідачем, протягом 2016 - 2020 років, щорічна разова грошова допомога до 5-го травня була виплачена позивачу в розмірі меншому, ніж це передбачено законом. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково: 
-визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківську району щодо недоплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному частиною п`ятою  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
-зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківську району здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплачених сум.
-у решті позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, в задоволеній частині, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки судом, при ухваленні рішення, не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 .
До 5 травня, як учаснику бойових дій, позивачу перераховано грошову допомогу у 2017 році у розмірі 1200 грн., у 2018 році - у розмірі 1265 грн., у 2019 році - у розмірі 1295 грн., у 2020 році - у розмірі 1390 грн.
Не погодившись з нарахуванням та виплатою щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено частиною п`ятою  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовий статус ветеранів війни щодо забезпечення створення належних умов для їх життєдіяльності та сприянню у формуванні в суспільстві шанобливого ставлення до них визначено в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Положеннями частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», передбачалось, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
При цьому,  Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», частину 5  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в наступній редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».
Проте, вказані зміни визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.
Між тим, згідно частиною 1 статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього  закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у  Бюджетному кодексі України.
Згідно з п. 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України  встановлено, що норми і положення статей  12,  13,  14,  15  та  16 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Прикінцеві та перехідні положення закону доповнені зазначеним пунктом згідно із Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01 січня 2015 року.
Внаслідок чого, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Крім того, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги у 2020 році Кабінетом Міністрів України прийнято  постанову від 19 лютого 2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».
Приписами казаної постанови встановлено, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1  390,00 грн.
Між тим, окреме положення пункту 26 розділу VI у частині, яка передбачає, що норми і положення статтей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), відповідно до Рішення Конституційного Суду № 3-р/2020 від 27 лютого 2020 року.
Таким чином, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статтей 12,  13,  14,  15  та  16  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`не застосовуються, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, з 27 лютого 2020 року застосовуються положення статті 12  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції  Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Предметом спору у даній справі є правомірність дій Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо нарахування та здійснення соціальних виплат позивачу у 2020 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1  390,00 грн.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, як суб`єктом владних повноважень по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що зобов`язаний завершити процедуру проведення розрахунків з отримувачами щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році, виплачено позивачу відповідну одноразову грошову допомогу у розмірі 1390,00 грн.
Оскільки у 2020 році позивачу разову грошову допомогу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено статтею 12  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що отримання такої допомоги у меншому розмірі порушує права позивача.
Колегія суддів, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, оскільки норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, на які посилається скаржник, не можуть змінювати приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому, вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях  Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам  закону  слід застосовувати норми  закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Вищезазначені правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що викладена у рішенні від 29 вересня 2020 року, за наслідками розгляду зразкової справи №440/2722/20, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин, які були предметом дослідження в зазначеному суді, з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району  – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України.
                              
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров