ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/3188/20
Головуючий у першій інстанції - Ковальова Т. Г., Карпусь І.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1110/21
                                             №22-ц/4823/1111/21 

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
секретар: Позняк О.М. 

сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство "Ніжинський м`ясокомбінат", Ніжинська міська рада Чернігівської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Ковальової Т.Г. від 02 червня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин та на додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Карпусь І.М. від 18 червня 2021 року, місце ухвалення додаткового рішення м.Ніжин, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат", Ніжинської міської ради Чернігівської області про скасування реєстрації місця проживання, визнання недійсними ордерів,
                                
                            В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат", Ніжинської міської ради Чернігівської області про скасування реєстрації місця проживання, визнання недійсними ордерів, в якому просила: скасувати реєстрацію місця проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: квартира АДРЕСА_1 , як у гуртожитку ПрАТ "Ніжинський м`ясокомбінат", та визнати недійсними: ордер №2 від 03.12.2010 року на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_2 та ордер на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_3 , як таких, що порушують її законні, визначені статтею 47 Конституції України, права на житло. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначала, що з 16.07.1992 року вона проживає та зареєстрована у спірній квартирі. Разом з нею проживає її малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що у грудні 2010 року в її квартирі, без погодження з нею та без її відома були зареєстровані незнайомі їй особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проживають в квартирі, чим порушують її право на житло, а також позбавили її можливості реалізувати право на приватизацію житла. За результатами її неодноразових звернень до Ніжинської міської ради у 2018 році, їй стало відомо, що підставою вселення відповідача ОСОБА_2 до її квартири є ордер №2 від 03.12.2010 року на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат", із зазначенням неправдивої інформації про те, що її квартира є гуртожитком, який є власністю ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат". Позивач стверджує, що на підставі даного ордеру Ніжинський міський відділ УДМС України в Чернігівській області провів реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі позивача, як у гуртожитку, належному ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат". У грудні 2014 року, як вказує позивач, без її відома було видано ще один ордер на вселення до гуртожитку ОСОБА_3 . На підставі даного ордеру у квартирі позивача, як у гуртожитку, було зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 зазначає, що про зазначені порушення її права на житло позивачу достовірно стало відомо після отримання на її звернення офіційної відповіді від виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 26.03.2018 року, в якій було вказано на відсутність у Ніжинської міської ради підстав для перевірки законності реєстрації місця проживання сторонніх осіб за адресою належної позивачу квартири з тих підстав, що вказану реєстрацію здійснювали працівники Ніжинського МВ УДМС в Чернігівській області. Позивач стверджує, що оскільки у ПрАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" не існувало та не було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , то товариство не мало права видавати у грудні 2010 року та у грудні 2014 року ордери на вселення. ОСОБА_1 вказувала, що спірна квартира не ввійшла до статутного капіталу ПрАТ "Ніжинський м`ясокомбінат", і за даних обставин, жодних речових прав на квартиру позивача у відповідача не існувало. Рішенням Ніжинської міської ради №289 від 17.10.1989 року було визнано право державної власності на будинок АДРЕСА_2 в цілому, і тому квартира ОСОБА_1 , як зазначає позивач, яка визнана державною власністю, не могла одночасно входити до статутного капіталу акціонерних товариств на праві їх приватної власності. Позивач стверджує, що реєстрація місця проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою її квартири, як у гуртожитку ПрАТ "Ніжинський м`ясокомбінат", відбулась із порушенням вимог законодавства, на підставі поданих відповідачами заяв та ордерів, без перевірки їх достовірності, і за даних обставин, реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає скасуванню.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2021 року у складі судді Ковальової Т.Г. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат", Ніжинської міської ради Чернігівської області про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , як у гуртожитку Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат" та визнання недійсними ордеру №2 від 03.12.2010 року на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_2 та ордеру на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_3 . 

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Карпусь І.М. від 18.06.2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Луєнка Ю.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат", Ніжинської міської ради Чернігівської області про скасування реєстрації місця проживання та визнання недійсними ордерів, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 22.01.2016 року Ніжинським МВ УМВС України в Чернігівській області, адреса: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 8 125 (вісім тисяч сто двадцять п`ять) грн. судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року та додаткове рішення суду першої інстанції від 18.06.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги. Апелянт вважає, що за результатами перегляду додаткового рішення суду першої інстанції від 18.06.2021 року у даній справі, апеляційний суд має зменшити розмір судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, до 2 500 грн.  
Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржувані рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року та додаткове рішення суду першої інстанції 18.06.2021 року ухвалені судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року судом не було враховано обставин справи, які є беззаперечними, і в якості доказів підтверджуються відповідними чинними нормативними актами та документами, які відображають юридичні факти відносно того, що об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не належав ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат", який від свого імені видавав спірні ордери відповідачам. Доводи апеляційної скарги стверджують, що об`єкт житлової нерухомості, квартира АДРЕСА_1 , після будівництва та введення в експлуатацію даного будинку, перебувала у складі майна державного підприємства Ніжинський м`ясокомбінат. Доводи апеляційної скарги вказують, що дана квартира, яка належала Ніжинському м`ясокомбінату, ввійшла до комунальної власності територіальної громади Чернігівської області, і залишається таким об`єктом комунальної власності. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ПрАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат'' не мав права власності на об`єкт  житлової нерухомості, на вселення до якого були видані оскаржувані позивачем ордери, і житло, до якого вселились відповідачі, не було вільним ні юридично, ні фактично. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги беззаперечні докази того, що оскаржувані позивачем ордери, всупереч вимогам ч.2 статті 58 ЖК Української РСР, були видані приватним акціонерним товариством "Ніжинський м`ясокомбінат" на вселення до житла, в якому на той час вже проживала, і була зареєстрована в установленому законом порядку родина позивача, і вказане житлове приміщення не було вільним ні юридично, ні фактично. Доводи апеляційної скарги вказують на необґрунтованість висновків суду першої інстанції відносно того, що об`єкт комунальної власності територіальної громади Чернігівської області - квартира АДРЕСА_1 , в якій проживає родина позивача ОСОБА_1 , є гуртожитком, і що позивач є мешканкою гуртожитку. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що позивач не має права вимагати визнання недійсними ордерів на вселення до її житла, а також скасування реєстрації місця проживання відповідачів. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги тих обставин, що належним доказом створення та функціонування гуртожитку має бути відповідне рішення виконавчого комітету міської ради про реєстрацію гуртожитку за вказаною адресою. Доводи апеляційної скарги зазначають, що у ордерах відповідачів, які оспорюються позивачем, не вказано, що вони видані на вільні, окремі приміщення, і відповідачі на свій розсуд, вселились саме до помешкання позивача, зареєструвавши своє право власності у її квартирі.   
Апелянт також оскаржує додаткове рішення суду першої інстанції від 18.06.2021 року, яке, як зазначає ОСОБА_1 , всупереч вимогам ч.3 статті 270 ЦПК України, було прийнято у незаконному, неповноважному складі суду, і тому додаткове рішення суду першої інстанції від 18.06.2021 року, підлягає скасуванню, відповідно до вимог ч.3 статті 376 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що нормами ч.3 статті 270 ЦПК України передбачено, що розгляд справи щодо ухвалення додаткового рішення, і ухвалення такого рішення проводиться у тому ж самому складі суду, який ухвалював рішення у справі. Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року було ухвалено судом у складі судді Ковальової Т.Г., а додаткове рішення від 18.06.2021 року у даній справі було ухвалено судом першої інстанції у складі судді Карпусь І.М., що є порушенням процесуальних норм, і згідно вимог ч.3 статті 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування додаткового рішення та ухвалення нового судового рішення. Апелянт стверджує, що висновки додаткового рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, ухвалені судом без надання належної оцінки всім обставинам, викладеним стороною позивача при розгляді даного питання, і позивач вважає розмір судових витрат завищеним. Доводи апеляційної скарги вказують, що судові витрати відповідача ОСОБА_3 є такими, що: не підтверджуються належними та допустимими доказами, а також не мають ознак достовірності стосовно їх реального понесення; не є співмірними з реальним обсягом правничих послуг адвоката у даній справі; не враховують тих обставин, що позивач є малозабезпеченою особою, яка сама виховує малолітнього сина, і її середньомісячний дохід становить 4 600 грн. Апелянт вважає, що за результатами перегляду додаткового рішення у даній справі, апеляційний суд має зменшити розмір судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, до 2 500 грн.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Куровський В.В., відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представники Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат", Ніжинської міської ради Чернігівської області, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.88-92, том 2), не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Куровського В.В. на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Луєнко Ю.В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовані рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року та додаткове рішення суду першої інстанції від 18.06.2021 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що у 1992 році позивачу ОСОБА_1 для проживання було надано кімнату у гуртожитку Ніжинського м`ясокомбінату по АДРЕСА_1 , у зв`язку із її перебуванням у трудових відносинах із Ніжинським м`ясокомбінатом.
Відповідно до рішення №36 виконавчого комітету Ніжинської міської ради депутатів трудящих від 11.02.1970 року, квартиру АДРЕСА_1 надано Ніжинському м`ясокомбінату під службове приміщення (гуртожиток).  
Матеріали справи містять в собі заяву ОСОБА_1 від 01.03.2004 року на ім`я голови правління ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат'', в якій позивач просить вселити її до гуртожитку м`ясокомбінату за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.62, том 1).        
Рішенням Ніжинського міського суду Чернігівської області від 21.07.2003 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" про вселення та за зустрічним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, ОСОБА_1 було вселено у приміщення гуртожитку ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат", розташованого у квартирі АДРЕСА_1 . У задоволенні позову ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат'' до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у гуртожитку ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат'', відмовлено.
Відповідно до приписів ч.4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З даного приводу суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 02.06.2021 року, що позивач ОСОБА_1 була вселена саме у приміщення гуртожитку, розташованого у квартирі АДРЕСА_1 . При цьому, як вказав суд першої інстанції, із пояснень позивача випливає, що на час її вселення за рішенням суду у зазначеному нею житловому приміщенні проживали інші працівники м`ясокомбінату, які періодично вселялися, а в подальшому, вселилися і відповідач ОСОБА_2 , та пізніше - відповідач ОСОБА_3 , тобто, і на даний час зазначене житло використовується, як гуртожиток. 
Згідно довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади №18-31/3372 від 31.10.2017 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , 1971 року народження, ОСОБА_5 , 2008 року народження, ОСОБА_2 , 1960 року народження, ОСОБА_3 , 1980 року народження. 
ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" було видано ОСОБА_2 ордер №2 від 03.12.2010 року на вселення до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Кількість жильців в гуртожитку на дату видачі ордеру: 2 чоловіки. Підстава видачі ордеру: спільне рішення дирекції та Наглядової ради ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" від 02.12.2010 року (а.с.19, том 1).
17.12.2014 року ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" було видано ордер ОСОБА_3 на право зайняття жилого приміщення в гуртожитку ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" за адресою: АДРЕСА_1 . Кількість жильців в гуртожитку на дату видачі ордеру: 3 чоловіки. Підстава видачі ордеру: спільне рішення дирекції та Наглядової ради ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" від 15.12.2014 року (а.с.66, том 1).
Житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстрований за Ніжинською житлово-експлуатаційною конторою 17.12.1989 року на підставі рішення Ніжинської міської ради народних депутатів від 17.10.1989 року №289, і знаходиться на балансовому обліку КП "СЕЗ", яке є лише виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. 
Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.04.2014 року у справі №740/948/14 за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 року (а.с.92-94, том 1), встановлено, що статус спірного приміщення не змінився, і на даний час приміщення використовується, як гуртожиток ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат".
Як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 02.06.2021 року, жодних інших доказів, які б давали підстави дійти висновку про зміну правового статусу спірного житлового приміщення після вселення у дане приміщення позивача ОСОБА_1 за рішенням суду, позивачем суду не надано. 

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2021 року у складі судді Ковальової Т.Г. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат", Ніжинської міської ради Чернігівської області про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , як у гуртожитку Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат" та визнання недійсними ордеру №2 від 03.12.2010 року на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_2 та ордеру на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_3 . 
Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.     

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.            

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року судом не було враховано обставин справи, які є беззаперечними, і в якості доказів підтверджуються відповідними чинними нормативними актами та документами, які відображають юридичні факти відносно того, що об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не належав ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат", який від свого імені видавав спірні ордери відповідачам. Доводи апеляційної скарги стверджують, що об`єкт житлової нерухомості, квартира АДРЕСА_1 , після будівництва та введення в експлуатацію даного будинку, перебувала у складі майна державного підприємства Ніжинський м`ясокомбінат. Доводи апеляційної скарги вказують, що дана квартира, яка належала Ніжинському м`ясокомбінату, ввійшла до комунальної власності територіальної громади Чернігівської області, і залишається таким об`єктом комунальної власності.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року, виходячи із наступного. 

Відповідно до рішення №36 виконавчого комітету Ніжинської міської ради депутатів трудящих від 11.02.1970 року, квартиру АДРЕСА_1 надано Ніжинському м`ясокомбінату під службове приміщення (гуртожиток).  
В матеріалах справи міститься повідомлення регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області №13-9-04674 від 03.12.2013 року, з якого вбачається, що відповідно до рішення обласної Ради народних депутатів від 30.03.1993 року "Про зведений перелік об`єктів, що належать до комунальної власності обласної ради народних депутатів", Ніжинський м`ясокомбінат був віднесений до комунальної власності обласної Ради (а.с.26, том  1).
Житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстрований за Ніжинською житлово-експлуатаційною конторою 17.12.1989 року на підставі рішення Ніжинської міської ради народних депутатів від 17.10.1989 року №289, і знаходиться на балансовому обліку КП "СЕЗ", яке є лише виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. 
Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.04.2014 року у справі №740/948/14 за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 року (а.с.92-94, том 1), встановлено, що статус спірного приміщення не змінився, і на даний час приміщення використовується, як гуртожиток ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат".
Жодних інших доказів, які б давали підстави дійти висновку про зміну правового статусу спірного житлового приміщення після вселення у дане приміщення позивача ОСОБА_1 за рішенням суду, позивачем суду не надано. 
ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" було видано ОСОБА_2 ордер №2 від 03.12.2010 року на вселення до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Кількість жильців в гуртожитку на дату видачі ордеру: 2 чоловіки. Підстава видачі ордеру: спільне рішення дирекції та Наглядової ради ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" від 02.12.2010 року (а.с.19, том 1).
17.12.2014 року ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" було видано ордер ОСОБА_3 на право зайняття жилого приміщення в гуртожитку ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" за адресою: АДРЕСА_1 . Кількість жильців в гуртожитку на дату видачі ордеру: 3 чоловіки. Підстава видачі ордеру: спільне рішення дирекції та Наглядової ради ПАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" від 15.12.2014 року (а.с.66, том 1).
Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що оспорювані позивачем ордери видавались ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не ПрАТ "Ніжинський м`ясокомбінат", а ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат", яке мало на це право, оскільки станом на час видачі оспорюваних позивачем ордерів спірне приміщення використовувалось, як гуртожиток ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат".

Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року зазначають, що ПрАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат'' не мав права власності на об`єкт житлової нерухомості, на вселення до якого були видані оскаржувані позивачем ордери, і житло, до якого вселились відповідачі, не було вільним ні юридично, ні фактично. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги беззаперечні докази того, що оскаржувані позивачем ордери, всупереч вимогам ч.2 статті 58 ЖК Української РСР, були видані приватним акціонерним товариством "Ніжинський м`ясокомбінат" на вселення до житла, в якому на той час вже проживала, і була зареєстрована в установленому законом порядку родина позивача, і вказане житлове приміщення не було вільним ні юридично, ні фактично. Доводи апеляційної скарги вказують на необґрунтованість висновків суду першої інстанції відносно того, що об`єкт комунальної власності територіальної громади Чернігівської області - квартира АДРЕСА_1 , в якій проживає родина позивача ОСОБА_1 , є гуртожитком, і що позивач є мешканкою гуртожитку. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що позивач не має права вимагати визнання недійсними ордерів на вселення до її житла, а також скасування реєстрації місця проживання відповідачів. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги тих обставин, що належним доказом створення та функціонування гуртожитку має бути відповідне рішення виконавчого комітету міської ради про реєстрацію гуртожитку за вказаною адресою. Доводи апеляційної скарги зазначають, що у ордерах відповідачів, які оспорюються позивачем, не вказано, що вони видані на вільні, окремі приміщення, і відповідачі на свій розсуд, вселились саме до помешкання позивача, зареєструвавши своє право власності у її квартирі.   

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року, виходячи із наступного. 

Відповідно до приписів статті 129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. 
Згідно положень статті 59 ЖК Української РСР, яка регламентує підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.
В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що у 1992 році позивачу ОСОБА_1 для проживання було надано кімнату у гуртожитку Ніжинського м`ясокомбінату по АДРЕСА_1 , у зв`язку із її перебуванням у трудових відносинах із Ніжинським м`ясокомбінатом.
Відповідно до рішення №36 виконавчого комітету Ніжинської міської ради депутатів трудящих від 11.02.1970 року, квартиру АДРЕСА_1 надано Ніжинському м`ясокомбінату під службове приміщення (гуртожиток).  
Матеріали справи містять в собі заяву ОСОБА_1 від 01.03.2004 року на ім`я голови правління ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат'', в якій позивач просить вселити її до гуртожитку м`ясокомбінату за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.62, том 1).        
Рішенням Ніжинського міського суду Чернігівської області від 21.07.2003 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат" про вселення та за зустрічним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, ОСОБА_1 було вселено у приміщення гуртожитку ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат", розташованого у квартирі АДРЕСА_1 . У задоволенні позову ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат'' до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у гуртожитку ВАТ ''Ніжинський м`ясокомбінат'', відмовлено.
Відповідно до приписів ч.4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З даного приводу суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні від 02.06.2021 року, що позивач ОСОБА_1 була вселена саме у приміщення гуртожитку, розташованого у квартирі АДРЕСА_1 . При цьому, як вказав суд першої інстанції, із пояснень позивача випливає, що на час її вселення за рішенням суду у зазначеному нею житловому приміщенні проживали інші працівники м`ясокомбінату, які періодично вселялися, а в подальшому, вселилися і відповідач ОСОБА_2 , та пізніше - відповідач ОСОБА_3 , тобто, і на даний час зазначене житло використовується, як гуртожиток. 
З врахуванням тих обставин, що у 1992 році позивачу для проживання було надано кімнату в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , є необґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що житло, а саме, інші кімнати в гуртожитку, до яких вселились відповідачі, не були вільними  ні юридично, ні фактично.  

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року не спростовують обґрунтованого висновку суду відносно того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на законних підставах користуються спірним житлом, вселившись до гуртожитку згідно виданих їм ордерів, для визнання яких недійсними відсутні правові підстави. Суд першої інстанції також зазначив у оскаржуваному рішенні, що в ході судового розгляду даної справи позивач ОСОБА_1 не довела тих обставин, що відповідачами порушено її житлові права, при цьому, відповідні докази відносно того, що спірне жиле приміщення виділялось особисто позивачу, в матеріалах справи відсутні. Спірне жиле приміщення позивачу не належить, і не перебуває у її власності. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог заявленого позову про визнання недійсним ордеру на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_2 та про визнання недійсним ордеру на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_3 . 
Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року також не спростовують обґрунтованого висновку суду відносно того, що по справі відсутні правові підстави для задоволення вимог заявленого позову про скасування реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у вказаній частині, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у рішенні від 02.06.2021 року, що по справі встановлено, і вказані обставини є документально підтвердженими, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вселились та зареєструвались у гуртожитку на підставі рішення ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат", тривалий час проживають у даному гуртожитку, тобто, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не самоуправно зайняли житлову площу у гуртожитку, а на підставі виданих ним у встановленому порядку ордерів. При цьому, реєстрація ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у гуртожитку відбулась на підставі виданих ним ордерів, і за даних обставин, відсутні підстави скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Крім того, суд зазначив, що позивачу була надана для проживання частина житлової площі у вказаному гуртожитку, і за даних обставин, вселення, проживання та реєстрація у встановленому порядку у спірних кімнатах гуртожитку ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , користувачем яких позивач не являється, не порушують прав позивача на проживання та користування наданою їй житловою площею у гуртожитку.   

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду першої інстанції від 18.06.2021 року в частині того, що всупереч ч.3 статті 270 ЦПК України, додаткове рішення від 18.06.2021 року було ухвалено судом не в тому самому складі. Відповідно до п.1 ч.3 статті 376 ЦПК України, дана обставина є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.             

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.234-241, том 1), рішення від 02.06.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат", Ніжинської міської ради Чернігівської області про скасування реєстрації місця проживання, визнання недійсними ордерів, було ухвалено Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області у складі судді Ковальової Т.Г.
07.06.2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Луєнка Ю.В. до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а.с.246-249, том 1).
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.06.2021 року справу про винесення додаткового рішення було передано судді Ковальовій Т.Г. (а.с.7, том 2).
Проте, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 року справу про винесення додаткового рішення розподілено судді Карпусю І.М., у зв`язку із перебуванням судді Ковальової Т.Г. у відпустці (а.с.8, том 2).
Відповідно до приписів ч.3 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Оскільки перебування судді у відпустці не є безумовною підставою для зміни раніше визначеного для розгляду справи складу суду, виходячи із приписів ч.3 статті 270 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що згідно п.1 ч.3 статті 376 ЦПК України, має місце порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2021 року у складі судді Ковальової Т.Г. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат", Ніжинської міської ради Чернігівської області про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , як у гуртожитку Приватного акціонерного товариства "Ніжинський м`ясокомбінат" та визнання недійсними ордеру №2 від 03.12.2010 року на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_2 та ордеру на вселення до гуртожитку ПАТ "Ніжинський м`ясокомбінат" ОСОБА_3 

07.06.2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Луєнка Ю.В. до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 15 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а.с.246-249, том 1). В обґрунтування заяви адвокат Луєнко Ю.В. посилається на ті обставини, що відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Стороною відповідача у судовому засіданні 02.06.2021 року, до закінчення судових дебатів була зроблена відповідна заява про те, що протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення до суду будуть надані відповідні докази про понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу. До вказаної заяви адвокатом Луєнком Ю.В. надано суду у засвідчених копіях наступні документи: договір №20/09/2 про надання правничої (правової) допомоги від 08.09.2020, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Луєнком Ю.В.; додаткову угоду №1 про погодження розміру гонорару до договору №20/09/2 про надання правничої (правової) допомоги від 08.09.2020 року, у якій вказана вартість послуг з надання правової допомоги: 2 000 грн. - гонорар за ознайомлення, вивчення та правовий аналіз матеріалів позовної заяви, надання клієнтам правових консультацій та роз`яснень щодо засобів і способів захисту прав та інтересів клієнтів у справі, 3 000 грн. - гонорар за складання, оформлення та подачу відзиву, 10 000 грн. - представництво клієнтів та ведення справи в суді першої інстанції, 5 000 грн. - гонорар за складання апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу у справі, 10 000 грн. - гонорар за ведення справи в суді апеляційної інстанції, 5 000 грн. - гонорар за складання касаційної скарги або відзиву на касаційну скаргу у справі; акт про надану правничу (правову) допомогу №1 від 03.06.2021 року, згідно якого загальна сума  гонорару  за  надану  правову  (правничу)  допомогу  адвоката  становить 15 000 грн., додаток №1 до акту про надану правничу (правову) допомогу від 03.06.2021 року з детальним описом робіт, які виконані представником позивача: 2 000 грн. - ознайомлення, вивчення та правовий аналіз матеріалів позовної заяви, надання клієнтам правових консультацій та роз`яснень щодо засобів і способів захисту прав та інтересів клієнтів у справі, 3 000 грн. - складання, оформлення та  подача  відзиву  на  позовну  заяву  у  справі,  10 000 грн. - представництво клієнтів та ведення справи в суді першої інстанції; квитанцію до прибуткового касового ордеру №20/09/21 від 03.06.2021 року, відповідно до якої Луєнком Ю.В. прийнято від ОСОБА_3 за договором №20/09/2 про надання правової (правничої) допомоги 15 000 гривень (а.с.1-6, том 2).
16.06.2021 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Куровського В.В. на електронну адресу суду першої інстанції надійшло письмове клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому вказано, що надані адвокатом Луєнком Ю.В. копії документів, на підставі яких визначалась вартість правничої допомоги, не відповідають вимогам щодо достовірності доказів, які визначені нормами статті 79 ЦПК України, не відповідають обставинам справи та складені з метою максимального завищення обсягу правничої допомоги та її вартості. Надана адвокатом Луєнком Ю.В. на підтвердження понесення ОСОБА_3 таких витрат копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 03.06.2021 року не відповідає вимогам статті 77, ч.1, ч.2 статті 95 ЦПК України щодо належності доказів та порядку надання письмових доказів, а тому не може сприйматися тим документом, який достовірно підтверджує факт реального понесення відповідачем витрат у розмірі 15 000 грн. 
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Куровський В.В. в судовому засіданні суду першої інстанції підтримав подане ним письмове клопотання та просив зменшити суму судових витрат до 2 500 грн., а також з врахуванням ненадання належних доказів касових операцій зі сплати коштів ОСОБА_3 адвокату Луєнку Ю.В., просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції від 18.06.2021 року ОСОБА_1 стверджує, що висновки додаткового рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, ухвалені судом без надання належної оцінки всім обставинам, викладеним стороною позивача при розгляді даного питання, і позивач вважає розмір судових витрат завищеним. Доводи апеляційної скарги вказують, що судові витрати відповідача ОСОБА_3 є такими, що: не підтверджуються належними та допустимими доказами, а також не мають ознак достовірності стосовно їх реального понесення; не є співмірними з реальним обсягом правничих послуг адвоката у даній справі; не враховують тих обставин, що позивач є малозабезпеченою особою, яка сама виховує малолітнього сина, і її середньомісячний дохід становить 4 600 грн. Апелянт вважає, що за результатами перегляду додаткового рішення у даній справі, апеляційний суд має зменшити розмір судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, до 2 500 грн.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.   

Відповідно до статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, і витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, ч.3 статті 133 ЦПК України).
Згідно положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи.
Такі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі ''East/West Alliance Limited'' проти України'', заява №19336/04, Страсбург, 23 січня 2014 року, остаточне 02/06/2014, п.269).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Луєнком Ю.В. надано суду у засвідчених копіях наступні документи: договір № 20/09/2 про надання правничої (правової) допомоги від 08.09.2020 року, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Луєнком Ю.В.; додаткову угоду №1 про погодження розміру гонорару до договору №20/09/2 про надання правничої (правової) допомоги від 08.09.2020 року, у якому вказана вартість послуг з надання правової допомоги: 2 000 грн. - гонорар за ознайомлення, вивчення та правовий аналіз матеріалів позовної заяви, надання клієнтам правових консультацій та роз`яснень щодо засобів і способів захисту прав та інтересів клієнтів у справі, 3 000 грн. - гонорар за складання, оформлення та подачу відзиву, 10 000 грн. - представництво клієнтів та ведення справи в суді першої інстанції, 5 000 грн. - гонорар за складання апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу у справі, 10 000 грн. - гонорар за ведення справи в суді апеляційної інстанції, 5 000 грн. - гонорар за складання касаційної скарги або відзиву на касаційну скаргу у справі; акт про надану правничу (правову) допомогу №1 від 03.06.2021 року, згідно якого загальна сума гонорару за надану правову (правничу) допомогу адвоката становить 15 000 грн., додаток №1 до акту про надану правничу (правову) допомогу від 03.06.2021 року з детальним описом робіт, які виконані представником позивача: 2 000 грн. - ознайомлення, вивчення та правовий аналіз матеріалів позовної заяви, надання клієнтам правових консультацій та роз`яснень  щодо  засобів  і  способів  захисту  прав  та  інтересів  клієнтів  у справі, 3 000 грн. - складання, оформлення та подача відзиву на позовну заяву у справі, 10 000 грн. - представництво клієнтів та ведення справи в суді першої інстанції; квитанцію до прибуткового касового ордеру №20/09/21 від 03.06.2021року, відповідно до якої Луєнком Ю.В. прийнято від ОСОБА_3 за договором №20/09/2 про надання правової (правничої) допомоги 15 000 гривень (а.с.1-6, том 2).

Апеляційний суд щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду першої інстанції від 18.06.2021 року в частині неспівмірності витрат відповідача ОСОБА_3 на правничу професійну допомогу адвоката, вважає за необхідне зазначити наступне.  
Згідно з детальним описом наданих послуг, на представництво та ведення справи в суді першої інстанції адвокатом Луєнком Ю.В. витрачено 16 годин, сума судових витрат - 10 000 грн. 00 коп. Тобто, сума витрат за 1 годину становить 625 грн.
Проте, як вбачається із протоколів судових засідань, адвокат Луєнко Ю.В. приймав участь у судових засіданнях суду першої інстанції протягом 3 годин 29 хвилин, а саме, у підготовчому засіданні 15.03.2021 року - 14 хвилин та 08.04.2021 року - 34 хвилини (а.с.195-196, 224-225, том 1), у судовому засіданні розгляду справи по суті 02.06.2021 року - 2 години 41 хвилину (а.с.231-232, том 1). З врахуванням складності справи, розумний час для підготовки до підготовчого судового засідання та розгляду справи по суті не може перевищувати півтори години. Приймаючи до уваги, що по даній справі проведено підготовче судове засідання та одне засідання по суті розгляду, суд вбачає розумною і обумовленою складністю справи загальну тривалість для підготовки до представництва в судових засіданнях у даній справі не більше 2 годин 30 хвилин. За даних обставин, загальний обсяг витраченого часу на представництво та ведення даної справи в суді першої інстанції, виходячи із критеріїв реальності, дійсності, необхідності та розумності, на думку апеляційного суду, виходячи із конкретних обставин справи, не може перевищувати 5 годин. Таким чином, розумна сума витрат, із розрахунку за одну годину 625 грн., має становити 3 125 грн.

Стосовно доводів сторони позивача про відсутність підстав для відшкодування відповідачу ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в частині здійснення представником відповідача ознайомлення, вивчення та правового аналізу матеріалів позовної заяви, оскільки зазначене не є самостійною правничою послугою, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Під порядковим номером 1 у детальному описі наданих послуг адвокатом Луєнком Ю.В. зазначено, як вид наданих послуг, не тільки ознайомлення, вивчення та правовий аналіз матеріалів позовної заяви, а і надання клієнтам правових консультацій та роз`яснень щодо засобів і способів захисту прав та інтересів клієнтів у справі.
Приймаючи до уваги приписи п.1 ч.1 статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є обґрунтованим окреме визначення обсягу витраченого часу і суми витрат на ознайомлення, вивчення та правовий аналіз матеріалів позовної заяви, надання адвокатом відповідача правових консультацій та роз`яснень щодо засобів і способів захисту прав та інтересів у справі. Для вказаних цілей тривалість у 4 години та суму витрат  у  2 000 грн. апеляційний  суд  вважає  розумними,  як  і  тривалість у  6  годин  та  суму витрат у 3 000 грн. для складання, оформлення та подачу відзиву на позовну заяву.

Як вбачається з п.1.1. додаткової угоди №1 про погодження розміру гонорару до договору №20/09/2 про надання правничої (правової) допомоги від 08.09.2020 року (а.с.3, том 2), сторони погодили, що розмір гонорару за ознайомлення, вивчення та правовий аналіз матеріалів позовної заяви, надання клієнтам правових консультацій та роз`яснень щодо засобів і способів захисту прав та інтересів клієнтів у справі, становить 2 000 грн. 

У клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представник позивача вказує, що є неналежним доказом надана засвідчена копія квитанції до прибуткового касового ордеру, відповідно до якої адвокатом Луєнком Ю.В. прийнято від ОСОБА_3 за договором №20/09/2 про надання правової (правничої) допомоги 15 000 гривень. 
Приймаючи до уваги приписи пунктів 23, 25, 32 розділу III "Порядок оформлення касових операцій" Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані твердження представника позивача є необґрунтованими. 

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 статті 137 ЦПК України, визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до даних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 22.12.2020 року у справі №143/173/19 , провадження №61-16088св19.
У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріали справи містять документи про надання адвокатом Луєнком Ю.В. відповідачу ОСОБА_3 правової допомоги, витрати відповідача ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу становлять 15 000 грн.

Приймаючи до уваги обсяг наданих адвокатом послуг, кількість підготовлених по справі адвокатом документів, тривалість судових засідань, в яких приймав участь представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Луєнко Ю.В., з врахуванням поданого представником позивача клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги до 2 500 грн., виходячи із засад виваженості, розумності, співмірності, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити заявлений розмір витрат на надання професійної правничої допомоги до 8 000 грн. 

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2021 року необхідно залишити без змін. Додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.06.2021 року необхідно скасувати. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Луєнка Ю.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8 000 (вісім тисяч) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.  

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 червня 2021 року скасувати. 

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Луєнка Юрія Васильовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8 000 (вісім тисяч) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.  

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                            Судді: