УХВАЛА

29 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 420/10575/21
адміністративне провадження № К/9901/40651/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,
суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року
у справі №420/10575/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, що розташоване у місті Миколаєві, директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, що розташоване у місті Миколаєві, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Територіальному управління Державного бюро розслідувань, що розташоване у місті Миколаєві та його директору, а саме: 
-          визнати протиправною бездіяльність щодо надання публічної інформації на запит від 26 грудня 2020 року;
-          зобов`язати надати копії наказів про призначення осіб на посади у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, що розташоване у місті Миколаєві.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року залишено без руху позовну заяву, так як в останній не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків представника позивача.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року повернуто позовну заяву на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями   280,   281,   287,   288   цього   Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судове рішення про повернення позовної заяви, представник позивача не зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи представника позивача, викладені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій з посиланнями на неправильне, на думку скаржника, трактування норм КАС України в контексті необхідності зазначення адвокатом свого РНОКПП у позовній заяві.
Так, з оскаржуваних судових рішень установлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року залишено без руху позовну заяву, так як в останній не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків представника позивача, що не узгоджується із вимогами частини шостої статті 160 КАС України та пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України.
Частиною шостою статті 160 КАС України установлено, що якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року повернуто позовну заяву на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, а саме у зв`язку із неусуненням недоліків позовної заяви.
У тексті касаційної скарги заявником не заперечується, що на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року ним не було надано до суду виправленої позовної заяви із зазначенням відомостей про представника позивача, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 160 КАС України.
Так, зміст оскаржуваних судових рішень та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Суд наголошує, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.
Таким чином, аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з огляну на оскарження позивачем ухвали про повернення позовної заяви та у силу положень статті 333 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись частинами першою, третьою статті 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №420/10575/21.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
А.В.Жук
Н.М. Мартинюк
Судді Верховного Суду