П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7756/21	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойко А.В. та Шевчук О.А.,
при секретарі – Пальоній І.М., 
за участю: представника апелянта – Неруш Анни Юріївни та представника позивача – Акименка Вадима Михайловича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДС Рент Груп» до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський ярмарок», про визнання протиправним та скасування рішення та наказів,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДС Рент Груп» (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі ВК), Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -  Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський ярмарок», про визнання протиправними та скасування рішення №147 від 22.04.2021 року, наказів №№ 01-08/121, 01-08/122, 01-08/123, 01-08/124, 01-08/125, 01-08/126, 01-08/127, 01-08/128, 01-08/129 від 09.04.2021 року.
Крім того, 12.05.2021 р. (вх.№ 23858/21) представником позивача до канцелярії суду першої інстанції подано заяву про забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №147 від 22.04.2021 року в частині знесення тимчасових пересувних споруд у Приморському районі м.Одеси за адресою: вул. Дерибасівська, 25, які належать на праві власності ТОВ;
- заборони Виконавчому комітету Одеської міської ради самому чи з залученням інших осіб проводити демонтаж тимчасових споруд, розташованих за адресою: м.Одеса, вул.Дерибасівська, 25.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року вказана заява була задоволена повністю. Суд ухвалив зупинити дію рішення ВК №147 від 22.04.2021 року в частині знесення тимчасових пересувних споруд у Приморському районі м. Одеси за адресою: вул. Дерибасівська, 25, які належать на праві власності ТОВ. Крім того, суд заборонив ВК самому чи з залученням інших осіб проводити демонтаж тимчасових споруд, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 25.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду Виконавчий комітет Одеської міської ради подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив її скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. 
Відповідно до ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Позивачем в обґрунтування поданої заяви зазначено про те, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення ВК №147 від 22.04.2021 року в частині знесення тимчасових пересувних споруд у Приморському районі м.Одеси за адресою: вул.Дерибасівська, 25, які належать на праві власності ТОВ, та заборони цьому відповідачу самому чи з залученням інших осіб проводити демонтаж тимчасових споруд, розташованих за адресою: м.Одеса, вул. Дерибасівська, 25 перед усім зумовлена тим, що дія цих рішень істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Позивач наголошував, що вказані тимчасові споруди є його власністю, перебувають на його балансі та згідно балансової довідки вартість вказаних споруд складає 500000,00 грн. При цьому, такі тимчасові споруди лише перебували в користуванні ТОВ «Одеський ярмарок» та передавались третій особі одночасно з укладенням 01.03.2020 року договору оренди твердого покриття площею 1780 кв.м., розташованого на земельній ділянці за адресою: Дерібасівська, 25 у м. Одесі, яка також є власністю ТОВ. Так, об`єкти нерухомості (земельна ділянка та будівля), на яких розміщено 9 тимчасових споруд, згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер 2021917851101 на будівлю площею 2973,12 кв.м. за адресою вул. Дерібасівська, 25 у м.Одесі, та на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137500:19:001:0011 площею 0,1783 га за цією ж адресою, є власністю ТОВ. Таким чином, після завершення строку дії договору оренди твердого покриття з ТОВ «Одеський ярмарок» від 01.03.2020 року, позивач має намір самостійно продовжувати підприємницьку діяльність з організації торгівлі з використанням належних йому тимчасових споруд на підставі паспортів прив`язки з урахуванням їх терміну дії до 06.02.2032 року, у зв`язку з чим звернувся із клопотанням про переоформлення паспортів прив`язки на тимчасові споруди до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради. Таким чином, вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у дану випадку має метою забезпечення існуючого становища до закінчення розгляду справи по суті.
Отже, як зазначив позивач, виконання спірного рішення Про демонтаж тимчасових споруд № 147 від 22.04.2021 року з урахуванням змісту наказів №№ 01-08/121, 01-08/122, 01-08/123, 01-08/124, 01-08/125, 01-08/126, 01-08/127, 01-08/128, 01-08/129 від 09.04.2021 року призведе до порушення його прав, як власника вищевказаних тимчасових споруд, та значно утруднить або взагалі зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Так, предметом розгляду даної справи є оскарження наказів №№ 01-08/121, 01-08/122, 01-08/123, 01-08/124, 01-08/125, 01-08/126, 01-08/127, 01-08/128, 01-08/129 від 09.04.2021 року, яким анульовано паспорта прив`язки тимчасових пересувних (збірно-розбірних) майданчиків за адресою: м.Одеса, вул. Дерибасівська, 25, та рішення ВК №147 від 22.04.2021 року «Про демонтаж тимчасових споруд» (в частині).
З вказаного рішення вбачається, що відповідно до п.2 п.«б» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.16 "Правил розміщення тимчасових споруд для впровадження підприємницької діяльності у м.Одесі", затверджених рішенням Одеської міської ради від 09.10.2013 р. №3961-VI, на підставі приписів Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, доручено Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вжити заходів з демонтажу тимчасових споруд згідно з переліком, серед яких пересувні тимчасові споруди ТОВ «ОДЕСЬКИЙ ЯРМАРОК», розташовані за адресою: м.Одеса, вул.Дерибасівська, 25.
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням того факту, що вказаним рішенням відповідача доручено Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вжити заходів саме з демонтажу тимчасових споруд, тобто проведення робіт щодо зняття (розбирання) споруди або її складової частини з місця встановлення, що безумовно відобразиться на її функціональному, естетичному стані, а також змінить юридичний статус вищевказаних конструкцій, то застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову шляхом заборони ВК самому чи з залученням інших осіб проводити демонтаж тимчасових споруд є обґрунтованим та таким, що відповідає меті правового інституту забезпечення позову.
Наведені висновки також узгоджуються з тією обставиною, що згідно матеріалів справи (зокрема, а.с.78) вказані тимчасові конструкції є стаціонарними ТС, тобто, спорудами, яка мають закрите приміщення для тимчасового перебування людей, і по зовнішньому контуру площу до 30 кв.м. (п.1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності), а тому проведення демонтажу буде мати суттєвий фізичний вплив на вказані споруди з огляду на ту обставину, що вони не є пересувними (зокрема, самохідними).
Окремо, стосовно балансу інтересів сторін при вирішенні питання про забезпечення позову слід зазначити, що при не проведенні демонтажу до можливого вирішення спору по суті на користь ВК (з урахуванням наявності права власності ТОВ на земельну ділянку, на якій розташовані вказані споруди) не вбачається нанесення значної шкоди правам та інтересам територіальної громади м.Одеси, в той час як проведення демонтажу при можливому наступному вирішенні спору на користь ТОВ безумовно погіршить правовий, економічний та фактичний стан ТОВ (в контексті не/розміщення вказаних споруд), що також свідчить про наявність підстав для забезпечення позову.
Окрім іншого, колегія суддів наголошує, що застосований судом першої інстанції засіб забезпечення позову є відповідним видом забезпечення позову по відношенню до позовних вимог, який (засіб забезпечення) направлений саме на фіксацію правового та фактичного стану тимчасових споруд до вирішення спірних правовідносин по суті.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що застосування заходу забезпечення позову з одночасним зазначенням (констатацією) при такому забезпеченні тієї обставини, що тимчасові пересувні споруди, які підлягають знесенню за адресою: вул. Дерибасівська, 25, належать на праві власності ТОВ, є безпідставним та таким, що фактично певною мірою вирішує спір по суті, що є недопустимим на даній стадії судового процесу та свідчить про наявність правових підстав для зміни судового рішення суду першої інстанції шляхом виключення вказаного формулювання з п.2 резолютивної частини оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Колегія суддів наголошує, що звертаючись з даним позовом до суду, ТОВ посилалось на наявності у нього права власності на вказані споруди та на підтвердження вказаного надавало довідку про знаходження на балансі ТОВ вказаних споруд, водночас апелянт при оскарженні спірної ухвали посилався на відсутність у ТОВ такого права власності. 
Отже, з урахуванням того, що обставина наявності/відсутності у ТОВ права власності на вказані споруди є спірною, та з огляду на ту обставину, що наявність/відсутність у ТОВ такого права може мати ґрунтовне значення для вирішення спору по суті і саме при такому вирішенні повинно бути досліджене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для зазначення (констатації) при забезпеченні позову тієї обставини, що тимчасові пересувні споруди, які підлягають знесенню за адресою: вул.Дерибасівська, 25, належать на праві власності ТОВ.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив питання забезпечення позову в даній справі, проте безпідставно зазначив у резолютивній частині ухвали права власності позивача на тимчасові пересувні споруди, а тому, на підставі п.1 ч.1 статті 317  КАС України, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року – змінити, виклавши п.2 резолютивної частини в наступній редакції:
«Зупинити дію рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №147 від 22.04.2021 року в частині знесення тимчасових пересувних споруд у Приморському районі м.Одеси за адресою: вул.Дерибасівська, 25.»
В решті ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.