УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/3595/21 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 76 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.        
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.                        
                               
розглянувши у письмовому провадженні в м. Житомирі цивільну справу № 279/3595/21 за позовом ОСОБА_1 до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 серпня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У липні ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 34 703, 64 грн, а також моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 16.03.1994 по 31.12.2020 перебувала у трудових відносинах з Олевською РДА Житомирської області, а після реорганізації 31.12.2020 – з Коростенською РДА Житомирської області. Розпорядженням голови Коростенської РДА № 82-к від 25.02.2021 її звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією.  Проте при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку по заробітній платі в сумі 52934,45 грн, яка була виплачена лише 19.05.2021. Таким чином, посилаючись на положення ст. 117 КЗпП України, просила стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 26.02.2021 по 18.05.2021 включно за 54 робочих дні у сумі 34 703, 64 грн.
Крім того вказала, що у зв`язку із невиплатою заробітної плати вона зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв`язки, була змушена економити на продуктах харчування та одязі, мала постійні думки і сподівання на отримання заробітної плати, відчувала тривогу, психологічний дискомфорт, тимчасову відірваність від життя, нервозність, дратівливість, емоційну напругу. Зазначила, що завдана моральна шкода обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності, нехтування її права та втрату престижу і ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів, родичів. З огляду на наведене оцінила розмір моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 серпня 2021 року позов задоволено частково.  Стягнуто з Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22493,10 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що законом передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до моменту повного розрахунку. Наголошує, що Законом не передбачено узгодження періоду виплати сум при вивільненні працівника, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за 54 робочі дні (з 26.02.2021 по 19.05.2021) в сумі 34 703, 64 грн. Вважає мотиви судового рішення про зменшення розміру моральної шкоди безпідставними.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що в період з 16.03.1994 року по 31.12.2020 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Олевською районною державною адміністрацією Житомирської області. 
31.12.2020 Олевську районну державну адміністрацію, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України за №1635-р від 16.12.2020 року, реорганізовано шляхом приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області. З 01.01.2021 року по 26.02.2021 року позивачка знаходилась у трудових відносинах з Коростенською районною державною адміністрацією Житомирської області (а.с.17).
Розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області №82-к від 25.02.2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 26.02.2021 у зв`язку з реорганізацією (а.с. 18-19). 
У вказаному розпорядженні зазначено - провести повний розрахунок із звільненим працівником, виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, виплатити вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини 7 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та видати належно оформлену трудову книжку (а.с. 18-19).
Із довідки Олевської РДА №9 від 26.02.2021 вбачається, що на час звільнення ОСОБА_1 була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 52 934 грн. 54 коп. та 31 816,49 (у довідці невиплачена зарплата показана двома сумами (а.с.20).
В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 23.02.2021, в якій остання просить провести повний розрахунок та виплатити їй вихідну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітних плат та не заперечує проти виплати належних їй коштів протягом одного місяця з дня звільнення (а.с.41)
Із довідок АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що Коростенська районної державної адміністрації Житомирської області перераховувала невиплачену заробітну плату ОСОБА_1 30.03.2021 у сумі 32 700, 00 грн, 11.03.2021 – в сумі 31 816, 49 грн, а 19.05.2021 – в сумі 20 234. 45 грн (а.с. 27-28). Відтак повний розрахунок із позивачем відбувся 19.05.2021.
Встановивши такі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Разом із тим, при визначенні періоду відшкодування та розміру середнього заробітку суд припустився помилки. 
Так, визначаючи період прострочення виплати заробітної плати, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами узгоджено період виплати належних позивачці сум, тому вважав, що зазначений позивачкою період стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку з моменту звільнення до моменту розрахунку в кількості 54 робочих днів з вини відповідача, належних звільненій позивачці сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу є необґрунтованим. Проте такі висновки суду не узгоджуються із нормами Закону, а тому є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що положеннями ст. 117 КЗпП України визначено, що організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а питання можливості погодження строків виплати заробітної плати при вивільненні працівника не передбачено чинним законодавством.
Таким чином, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно провести за період із 26.02.2021 (дати звільнення) по 19.05.2021 (день фактичного повного розрахунку) за 54 робочі дні.
Із довідки Олевської РДА від 04.06.2021 №14 про доходи вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи перед звільненням становить 642, 66 грн (а.с. 21).
Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 26.02.2021 по 19.05.2021 становить 34 703, 64 грн.
Виходячи із наведеного, рішення суду в цій частині необхідно змінити, збільшивши суму середнього заробітку за час затримки розрахунку із 22 493, 10 грн до 34 703, 64 грн.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.
Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.
Зокрема, у частині першій статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі № 682/1892/15-ц.
Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачем було порушено трудові права   ОСОБА_1  у зв`язку з невиплатою усіх належних сум, що змусило позивача докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права та правильно визначив суму а відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. Колегія суддів вважає, що виходячи із глибини душевних і моральних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках, вказаний розмір моральної шкоди є достатнім для компенсації моральних переживань позивачки.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються апеляційним судом.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права, а тому підлягає зміні.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною в силу закону і не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 серпня 2021 року змінити, збільшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22 493, 10 грн до 34 703, 64 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                 Судді