ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 607/11110/21 пров. № А/857/16516/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Мікули О.І., Пліша М.А.,
з участю секретаря                                     Михальської М.Р.,
представника позивача                            Майки М.Б.,
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції Ломакін В.Є.,
час ухвалення рішення - 03.08.2021 року, 
місце ухвалення рішення - м.Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення - 03.08.2021 року,

                                                   в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на час притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, йому не було відомо про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказане адміністративного правопорушення він не вчиняв, про розгляд справи його не повідомляли, у судових засіданнях він присутнім не був, поштою постанова йому не направлялась. Крім того інспектор не надав йому можливості скористатися своїми правами в повному обсязі, а саме ознайомитися з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Зупинку транспортного засобу здійснено безпідставно та в супереч вимогам ЗУ «Про Національну поліцію». На момент початку руху транспортного засобу освітлення номерного знака працювало, як і було справним на момент зупинки працівниками поліції. Більше того після виявлення несправностей після зупинки працівниками поліції, автомобіль міг слідувати до найближчого місця ремонту, через те, що водій не володів спеціальними знаннями в галузі автомеханіки. Під час винесення оскаржуваної постанови працівниками поліції було допущено порушення порядку розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, йому не було роз`яснено прав та обов`язків, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності в тому числі щодо права на залучення адвоката, права на участь у дослідженні доказів та щодо можливості заявляти клопотання. При цьому, жодних доказів під час розгляду справи поліцейським не досліджувалися, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга  не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Як вбачається з оскаржуваної постанови, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО № 979056 від 15 червня 2021 року, позивач 15 червня 2021 року в м. Тернополі, по вул. Злуки, керував транспортним засобом марки Ауді, д.н.з. НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби не горів задній лівий габаритний ліхтар, а також керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами Тернопільським міськрайонним судом від 12.04.2021 року строком на 12 місяців, чим порушив п. 31.4.3 а() ПДР України та п.2.1 (а) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП та ч.4 ст.126 КУпАП.
Відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП наступає у випадку, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово - зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів ( темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП наступає у випадку керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила №1306)
Згідно п.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.
Відповідно до п.2.3 а ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу.
Згідно п. 31.6 (б) ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.
Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається, зі змісту ст. 251 КпАП України та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) / судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту частини 1 статті 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за фактичне вчинення адміністративного правопорушення та її скасування.
Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Таким чином, на думку колегії суддів, лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі відсутній відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який би підтверджував вчинення порушення ПДР позивачем.
На підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позов долучено диск із відеофіксацією.
Із вказаного відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського вбачається, що позивачу після зупинки роз`яснено причину зупинки та суть вчиненого ним адміністративного правопорушення. Згідно ст. 278, 279, 280 КУпАП позивачу повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Після чого поліцейськими позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, положення статтей 307, 308 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287, 289 КУпАП, що підтверджується відеозаписом. Після ознайомлення з положеннями вищезазначених статей, позивач жодних клопотань не заявляв.
Отже, судом встановлено, що інспектор поліції постановляючи постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, діяла в межах, наданих їй законом повноважень, а саме після розгляду справи позивача ознайомлено зі змістом оскаржуваної постанови та запропоновано отримати копію постанови.
В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Згідно вимог п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а)посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б)реєстраційний документ на транспортний засіб;
в)у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигналів - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС;
г)на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;
ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно п.2.4 а) ПДР України, на вимогу поліцейського водій зобов`язаний пред`явити документи, перелічені у п.2.1 цих Правил.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до частини 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду, прийнятій у справі №760/2846/17.
Суд критично оцінює твердження позивача, що він не був присутній на судових засіданнях по розгляду адміністративної справи відносно нього по ст.130 КУпАП, та жодних повідомлень про позбавлення права керування він не отримував, мотивуючи своє судження даними, що містяться у джерелах доказів, а саме відеозаписі з нагрудного реєстратора поліцейського, із якого чітко вбачається факт підтвердження позивачем його присутності на судовому засіданні, та, крім того, із відео вбачається, як останній надає інспектору для ознайомлення лист Тернопільського міськрайонного суду про те, що він позбавлений права керування постановою Тернопільського міськрайонного суду від 12.04.2021 року строком на 12 місяців.
Твердження позивача про той факт, що інспектором не було роз`яснено прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд теж до уваги не приймає, оскільки дане твердження позивача спростовується теж відеозаписом, яким чітко зафіксовано факт повідомлення позивачу прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України та відсутність клопотань з боку позивача.
Твердження позивача про те, що він не керував транспортним засобом на думку суду теж не заслуговує на увагу, є безпідставним та спростовується тим же відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського, яким зафіксовано факт виходу позивача до працівників поліції з водійського сидіння автомобіля та неодноразове підтвердження ним факту керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування.
Згідно витягу з бази даних НАІС, ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами Тернопільським міськрайонним судом від 12.04.2021 року строком на 12 місяців.
Відповідно до копії постанови Тернопільського міськрайонного суду від 12.04.2021 року по справі №607/3009/21, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства, інспектором поліції при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №979056 від 15.06.2021 р. дотримано положення ст.ст. 279-1 - 279-4, 280 КУпАП, правильно кваліфіковано діяння позивача ОСОБА_1 , встановлено вину позивача у вчиненому правопорушенні, та на підтвердження вини позивача у вчиненні правопорушення надано відеоматеріали.
За таких обставин суд вважає, що відповідачем представлено достатньо доказів, які вказують на те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.126, ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки водій знаючи про позбавлення його прав водіння здійснював керування транспортним засобом, а також у темну пору доби керував автомобілем у якого не освітлювався номерний знак транспортного засобу,
Згідно статті 245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 283 КпАП України, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО №979056 від 15.06.2021 року відповідає вимогам чинного законодавства, а також приймаючи до уваги те, що дотримання правил дорожнього руху є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху, суд приходить до переконання про наявність в діях позивача ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121, ч.4 ст.126 КУпАП, а оскільки позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження та в задоволенні позову слід відмовити.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано їм належну правову оцінку та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду.
Керуючись ст.ст. 272,286,308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року у справі № 607/11110/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 27 жовтня 2021 року.