П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2713/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
11 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати висновок від 22.02.2021 року про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, складений Ліквідаційною комісією УМВС України в Хмельницькій області;
- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності від 25 листопада 2019 року, відповідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, скласти висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності та надіслати його до Міністерства внутрішніх справ України;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з установленням інвалідності II групи з 25.11.2019 р., внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ., а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 з врахуванням раніше виплаченої суми.
В обґрунтування позову зазначив, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки при повторному огляді МСЕК йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Однак у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850 йому відмовлено, так як з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.
Позивач вважає відмову у призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, просить задовольнити позов.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове - про задоволення позовних вимог. В обґрунтування заявлених вимог послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
04 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив від Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, в вказаному відзиві відповідач посилаючись на те, що з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивачу до дня встановлення ІІ групи інвалідності минуло понад два роки просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується наявними в справі матеріалами, що ОСОБА_1 у період з 1994 року по 31 березня 2013 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.
20.03.2013 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, інвалідність пов`язана з проходженням служби в ОВС, що ніким не заперечується. У зв`язку з цим позивачу була  нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в сумі 22 932 грн., у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи.
У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач  у подальшому пройшов повторне медичне обстеження  у  Хмельницькій обласній МСЕК.
25.11.2019 року ОСОБА_1 , встановлено другу групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серія АВ № 0054422 та довідкою МСЕК № 0050884 від 25.11.2019 року.
09.12.2019 року позивач звернувся із заявою до УМВС України в Хмельницькій області про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із  призначенням II (вищої)  групи інвалідності.
УМВС України в Хмельницькій області 16.12.2019 року складений висновок про призначення  позивачеві одноразової грошової допомоги в сумі  401400 грн., який разом з іншими матеріалами  був  скерований  Міністерству внутрішніх справ України для  прийняття рішення.  
Листом Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України № 681/15-2020 від 10.01.2020 року, зазначений висновок та інші  документи стосовно  позивача були повернуті  Ліквідаційній комісії УМВС України в Хмельницькій області  у зв`язку з їх невідповідністю вимогам п. 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 21.10.2015 року № 850.
Управління МВС України в Хмельницькій області листом від 16.01.2020 року повідомило позивача про повернення документів, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства, з  посиланням на відсутність права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки з дати первинного огляду МСЕК минуло більше 2 років.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №560/766/20 від 04.06.2020 визнано необгрунтованими  та протиправними підстави повернення матеріалів про призначення  ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, які були зазначені у листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України № 681/15-2020 від 10.01.2020 року, а також дії, пов`язані з поверненням документів, та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно  розглянути та вирішити  відповідно до вимог Закону питання про  призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ-ї групи внаслідок захворювання,  пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
На виконання вказаного рішення суду, Міністерство внутрішніх справ України прийняло рішення, яким відмовило у затвердженні висновку щодо призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Листом № 149/121/29-2021 від 05.02.2021 року Міністерство внутрішніх справ України повідомлено про те, що установлення ОСОБА_1 , при повторному огляді другої групи інвалідності та 70% втрати професійної працездатності (2019) відбулося в період понад два роки від дати встановлення йому при первинному огляді третьої групи інвалідності (2013), тому у призначенні одноразової грошової допомоги йому відмовлено, оскільки порушені умови пункту 4 Порядку №850, що не дають йому права на отримання грошової допомоги у більшому розмірі.
Вважаючи спірне рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що оскільки між первинним (2013) та вторинним (2019) встановленням групи інвалідності позивачу минуло більше двох років, Міністерство внутрішніх справ України, відмовляючи у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ, діяло правомірно.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Питання пов`язані з реалізацією права на соціальний захист неодноразово розглядав і Конституційний Суд України та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 8-рп/99 та від 20.03.2002 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 5-рп/2002).
Згідно з частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ (Закон №565) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначають Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (Порядок №850).
Колегія суддів зауважує. що 07.11.2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII.
Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.
Положеннями п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Отже, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", зокрема частиною 6 статті 23 цього Закону в редакції, чинній з 12.03.2015, і відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Відповідно до положень пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи. Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з нормами пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Пунктом 8 Порядку №850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
Положеннями пункту 9 Порядку №850 встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Згідно з нормами пункту 14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги. При цьому, згадані підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Відповідно до пункту 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) - члени його сім`ї, батьки та утриманці можуть пред`явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункту 13 Порядку №850).
Пунктом 4 Порядку №850 передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Апеляційний суд зауважує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 в подібних правовідносинах щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності, дійшла висновку про необхідність застосування зазначеного дворічного строку з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а тому особі у якої між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності минуло понад два роки, слід відмовляти в призначенні одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Враховуючи, що позивачу було встановлено первинно групу інвалідності у 2013 році (ІІІ групу), а вторинно у 2019 році  (ІІ групу), то колегія суддів вважає вірними доводи суду апеляційної інстанції, щодо відсутності за таких обставин у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, адже між цими датами минуло понад два роки.
За таких обставин, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.