ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року 
м. Київ

Справа №  916/3560/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова   Є.  В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.,
секретар судового засідання - Астапова Ю. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 (колегія суддів: Головей  В.  М., Колоколов  С.  І., Разюк  Г.  П.) та рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2021 (суддя Д`яченко  Т.  Г.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморська-транспортна-компанія", 2. Публічного акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія", 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Дасті", 4. Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Наталії Юріївни, 5. Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяни Анатоліївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудтехнології", про визнання права іпотеки за іпотечним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання недійсними договорів та скасування рішень реєстраторів, 
за участю представників:
позивача - Колосюк В. А.,
відповідача - 1 - Новікова Т. О.,
відповідача - 2 - Новікова Т. О.,
відповідача - 3 - не з'явилися
відповідача - 4 - не з'явилися
відповідача - 5 - Новікова Т. О.,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - не з'явилися
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - не з'явилися
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.          У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Геліос» (далі - ТОВ «ФК «Геліос») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська-транспортна-компанія» (далі - ТОВ «Чорноморська-транспортна-компанія»), Публічного акціонерного товариства «Чорноморська транспортна компанія» (далі - ПАТ «Чорноморська транспортна компанія»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» (далі - ТОВ «Компанія Дасті»), Приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу Чужовської Наталії Юріївни (далі - нотаріус Чужовська Н. Ю.) та Петрушенко Тетяни Анатоліївни (далі - нотаріус Петрушенко Т. А.), Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі - ПАТ  «Імексбанк») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбудтехнології» (далі - ТОВ «Трансбудтехнології») про:
-          визнання права іпотеки за іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013 нотаріусом Чужовською Н. Ю. та зареєстрованим в реєстрі за № 5316 за ТОВ «ФК «Геліос», предметом іпотеки якого є нерухоме майно - нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ.  «А»; будівлі магазинів літ. «Б», загальною площею 22 283,1 кв. м, основною площею 2007,0 кв. м, та знаходяться за адресою: місто Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5, реєстраційний номер об`єкта: 227398151101;
-          скасування рішення від 25.09.2014 про припинення іпотеки, прийнятого нотаріусом Чужовською Н. Ю. на підставі договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем і посвідченого 25.09.2014 за № 4766;
-          визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ПАТ  «Чорноморська транспортна компанія» та ТОВ «Ідеал Бас», посвідченого 04.12.2015 нотаріусом Петрушенко Т. А. і зареєстрованого за № 2566;
-          скасування рішення від 04.12.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого нотаріусом Петрушенко Т. А., та визнання права власності за ПАТ «Чорноморська транспортна компанія»;
-          визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Ідеал Бас» та ТОВ  «Компанія Дасті», посвідченого 24.12.2015 нотаріусом Петрушенко Т. А. та зареєстрованого за № 2662;
-          скасування рішення (індексний номер): 27472904 від 24.12.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого нотаріусом Петрушенко Т. А.;
-          у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 87/13 від 19.11.2013 ТОВ «ФК «Геліос» просило звернути стягнення на його користь предмета іпотеки за іпотечним договором від 29.11.2013 шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
2.          На обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Геліос» послалося на те, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) визнано нікчемним договір про розірвання іпотечного договору від 25.09.2014 і ПАТ  «Імексбанк» таким чином відмовилося від власних майнових прав, тому сторони мають бути повернуті у стан, який існував до укладання цього договору. 
3.          Оскільки 11.10.2019 ПАТ «Імексбанк» на підставі договору № 108 відступило своє право вимоги за іпотечним договором від 19.11.2013 ТОВ «ФК «Геліос» як новому кредитору і зобов'язання за кредитним договором позичальником не виконані, то ТОВ «ФК «Геліос» вважає себе належним іпотекодержателем та як наслідок особою, права якої порушено ланцюгом укладених договорів шляхом відчуження іпотечного майна. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
4.           19.11.2013 між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Трансбудтехнології» укладено кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 87/13 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання з максимальним лімітом заборгованості до 249  750  680 грн зі сплатою фіксованої процентної ставки - 18 % річних.
5.           29.11.2013 у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та ТОВ «Трансбудтехнології» укладений іпотечний договір, посвідчений 29.11.2013 нотаріусом Чужовською Н. Ю. та зареєстрований за номером 5317 (іпотечний договір з майновим поручителем), відповідно до умов якого банку в іпотеку передано у тому числі нерухоме майно - нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції - літ. "А"; будівлі магазинів - літ. "Б" загальною площею 2 283,1 кв. м, основною площею 2 007,0  кв. м, та знаходяться за адресою: місто Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5 на земельній ділянці площею 0,6990 га.
6.           25.09.2014 між ПАТ «Імексбанк» та ПАТ «Чорноморська транспортна компанія» укладено договір про розірвання іпотечного договору від 29.11.2013, на підставі якого знято заборону відчуження спірного нерухомого майна.
7.          У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Трансбудтехнології» узятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту ПАТ «Імексбанк» звернулося з позовом до Господарського суду Одеської області, який 18.05.2015 ухвалив рішення у справі № 916/878/15-г, що набрало законної сили та не оскаржено, про стягнення з ТОВ  «Трансбудтехнології» на користь ПАТ «Імексбанк» 124  750  680  грн заборгованості за кредитом, 14  334  365,58 грн за відсотками, 24  579  856,04 грн пені, а всього 163  664  901,62 грн.
8.          На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 №  50 "Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 26.01.2015 №16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ  «Імексбанк», згідно з яким з 27.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Імексбанк».
9.          Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 28.04.2016 № 638 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ  «Імексбанк» строк здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 26.05.2018 включно.
10.          Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 № 1697 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Матвієнка Андрія Анатолійовича з 05.09.2016.
11.           29.10.2018 під час здійснення перевірки правочинів уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виявлено, що договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладений 25.09.2014 між ПАТ  «Імексбанк» та ПАТ "Чорноморська транспортна компанія", посвідчений 25.09.2014 нотаріусом Чужовською Н. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 4766, є нікчемним.
12.          На виконання приписів частини другої статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженою особою Фонду 29.10.2018 ПАТ  «Чорноморська транспортна компанія» та ТОВ «Трансбудтехнології» направлено повідомлення про нікчемність договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, посвідченого 25.09.2014 нотаріусом Чужовською Н. Ю. з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". У ньому зазначено про те, що ПАТ «Імексбанк», розірвавши іпотечні договори з майновим поручителем, які забезпечували виконання зобов`язання ТОВ  "Трансбудтехнології" за кредитним договором, укладеним з ПАТ «Імексбанк», за наявності непогашеної заборгованості ТОВ "Трансбудтехнології" за цим договором, відмовилося від власних майнових вимог до іпотекодавця за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника, що згодом призвело до неплатоспроможності банку. Зазначений правочин вчинено сторонами 25.09.2014, тоді як тимчасову адміністрацію запроваджено у ПАТ «Імексбанк» 27.01.2015, тобто протягом одного року до дня введення тимчасової адміністрації у банку.
13.           04.12.2015 між ПАТ «Чорноморська транспортна компанія» та ТОВ «Ідеал Бас» (перейменованого на ТОВ «Чорноморська-транспортна-компанія») укладено договір купівлі-продажу цієї ж автостанції.
14.           24.12.2015 між ТОВ «Дасті» та ТОВ «Ідеал Бас» (наразі найменування - ТОВ  «Чорноморська-транспортна-компанія») укладено іпотечний договір, на підставі якого нотаріус Петрушенко Т. А. прийняла рішення за індексними номерами 27472904 та 27471462 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме реєстрації іпотеки та обтяження нерухомого майном (номер запису про іпотеку: 12732241, номер запису про обтяження: 12731526).
15.           04.03.2019 ПАТ «Імексбанк» звернулося до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (договору про розірвання іпотечного договору від 25.09.2014) шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень нерухомого майна, зареєстрованого за іпотечним договором від 29.11.2013 № 5316, у задоволенні якого рішенням Господарського суду Одеської області від 13.05.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 у справі № 916/560/19, відмовлено внаслідок пропуску позовної давності. 
16.          До того ж, ТОВ «ФК «Геліос», оскаржуючи судове рішення місцевого господарського суду від 13.05.2019 у справі № 916/560/19 до Південно-західного апеляційного господарського суду, згодом відмовилося від апеляційної скарги, апеляційне провадження за нею було закрито.
17.          ТОВ «ФК «Геліос» у справі, що розглядається, вважає, що договір про розірвання іпотечного договору від 25.09.2014 є нікчемним та не створює будь-яких юридичних наслідків як для його сторін так і для інших осіб, тому договори купівлі-продажу нерухомості від 04.12.2015 й іпотеки від 24.12.2015, предметом яких є відчуження, набуття та передача в іпотеку зазначеного нерухомого майна, не несуть правових наслідків.
18.           11.10.2019 між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Геліос» як новим кредитором укладено договір № 108 про відступлення прав вимоги, згідно з яким банк відступив ТОВ «ФК «Геліос» майнові права за іпотечним договором з майновим поручителем ПАТ «Чорноморська транспортна компанія», а згодом між цими ж сторонами укладено договір №  108/1 купівлі-продажу майнових прав.
19.          ТОВ «ФК «Геліос» стверджує, що унаслідок укладення цих договорів його позбавлено можливості належним чином користуватися своїм правом вимоги за кредитним договором, а саме правами іпотекодержателя за договором іпотеки від 29.11.2013, у тому числі правом іпотекодержателя на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. До того ж наполягає на тому, що на підставі статті 216 ЦК України, а також зважаючи на факт недійсності договору про розірвання іпотечного договору від 25.09.2014, ПАТ «Чорноморська транспортна компанія» не мало права без згоди іпотекодержателя укладати договір купівлі-продажу нерухомості від 04.12.2015, а ТОВ «Чорноморська-транспортна-компанія» - договір іпотеки від 24.12.2015.
20.          Тому, на думку позивача, договори купівлі-продажу нерухомості від 04.12.2015 та іпотеки від 24.12.2015 суперечать нормам закону, їх слід визнати недійсними, а рішення про реєстраційні дії, вчинені за їх наслідком ТОВ  «Чорноморська-транспортна-компанія» та ПАТ «Чорноморська транспортна компанія» належить скасувати.
21.          Водночас, позивач вважає, що для належного захисту його прав і законних інтересів та можливості подальшої реалізації ним прав, передбачених кредитним договором від 19.11.2013 та договором іпотеки від 29.11.2013, достатнім способом захисту є відновлення становища, яке існувало між сторонами до моменту вчинення недійсних правочинів та незаконних дій відповідачів, що, на його думку, можливо досягти шляхом визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів.
22.          Отже, позивач наполягає на тому, що, не дивлячись на факт недійсності (нікчемності) договору про розірвання іпотечного договору від 25.09.2014, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчинено реєстраційні дії без достатніх законних і правових підстав, він позбавлений можливості реалізувати свої права за договором іпотеки, зокрема щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Існування у реєстрі цих реєстраційних дій ускладнює й унеможливлює реалізацію позивачем своїх законних прав іпотекодержателя, тому рішення реєстраторів мають бути визнані незаконними та скасовані. Натомість, ТОВ  «ФК  «Геліос» в силу іпотеки має право, у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами боржника, якщо інше не встановлено законом (право іпотеки).
Короткий зміст судових рішень 
23.           06.04.2021 Господарський суд Одеської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.08.2021, про відмову у задоволенні позову.
24.          Суди попередніх інстанцій відмовили у частині позовних вимог про визнання права іпотеки за іпотечним договором з майновим поручителем від 29.11.2013 №  5316 та про звернення стягнення на предмет іпотеки на тій підставі, що відчуження спірного майна відбулося у законний спосіб, оскільки договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014 був чинним.
25.          Відмовляючи у частинах позовних вимог про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 04.12.2015, укладеного між ПАТ «Чорноморська транспортна компанія» та ТОВ «Ідеал Бас», та договору іпотеки від 24.12.2015, укладеного між останнім та ТОВ «Компанія Дасті», суди попередніх інстанцій указали, що ці договори укладені після розірвання 25.09.2014 договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, зняття заборони відчуження спірного нерухомого майна та за відсутності порушень статті 9 Закону України «Про іпотеку» зі сторони продавця. До того ж зауважили, що ТОВ  «ФК  «Геліос» не є стороною цих договорів, вони не впливають на обсяг його прав та обов`язків і не порушують його прав.
26.          Позовні вимоги про скасування прийнятих нотаріусами рішень від 25.09.2014 про припинення іпотеки, а також від 04.12.2015 та від 24.12.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень також залишені без задоволення судами попередніх інстанцій на тій підставі, що вони не можуть бути заявлені до визначених позивачем нотаріусів, оскільки належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
27.          Водночас суди спростували посилання позивача про те, що обставини та факти, встановлені у справі № 916/560/19, не мають жодного преюдиційного значення для цієї справі, зауваживши, що у справі № 916/560/19 приймали участь ПАТ  «Імексбанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ  «Чорноморська транспортна компанія», які також є сторонами у справі, що розглядається, що відповідає вимогам частини четвертої статті 75 ГПК України.
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
28.          ТОВ «ФК «Геліос» у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
29.          Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки, як стверджує скаржник, відсутній висновок Верховного Суду стосовно застосування у подібних правовідносинах статей 16, 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК  України) та статті 17 Закону України «Про іпотеку». 
30.          Посилаючись також як на підставу касаційного оскарження на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вказав на застосування апеляційним господарським судом положень статей 16, 203, 215, 267 ЦК України, статті 20 ГК України та статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» без урахування висновків щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 18.01.2021 у справі № 29/5005/6325/2011, від 04.06.2020 у справі № 522/7758/14-ц, від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19, від 16.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц, від 19.02.2020 у справі № 522/20861/15-ц, від 12.03.2018 у справі № 914/1317/16, від 04.04.2018 у справі № 914/1316/16, від 13.06.2018 у справі № 916/1889/17, від 26.02.2019 у справі № 916/3146/17, від 29.03.2021 у справі № 910/12041/19, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 та у постановах Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі № 914/1318/16 та Вищого господарського суду України від 09.08.2017 у справі № 914/1315/16.
31.          До того ж вважає безпідставними посилання судів на обставини, встановлені у справі № 916/560/19 як на преюдиційні, оскільки вважає, що у ній брали участь лише дві особи - ПАТ «Імексбанк» та ПАТ «Чорноморська транспортна компанія», тоді як у справі, що розглядається, додатково беруть участь й інші співвідповідачі. 
32.          Крім того, наголошує на тому, що у справі № 916/560/19 місцевим й апеляційним господарськими судами встановлено факт нікчемності договору від 25.09.2014 про розірвання іпотечного договору від 29.11.2013, однак у позові про застосування наслідків недійсності цього договору шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо нерухомого майна, зареєстрованих на підставі іпотечного договору від 29.11.2013, відмовлено внаслідок пропуску позовної давності.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
33.           24.11.2021 ТОВ "Чорноморська-транспортна-компанія" та нотаріус Петрушенко Т. А. подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін. Зокрема нотаріус Петрушенко Т. А. заперечувала щодо порушень нею чинного законодавства при посвідченні спірних правочинів, а також повністю погодилася з висновками судів про те, що такі позовні вимоги не можуть бути заявлені до нотаріусів, яких позивач визначив відповідачами, оскільки належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
34.          ТОВ "Чорноморська-транспортна-компанія" послалося на судові рішення у справі № 916/560/19, як на преюдиційні, зазначаючи про пропуск банком позовної давності, а також вказуючи на відсутність порушених прав позивача у цій справі.
Позиція Верховного Суду
35.          Як зазначалося вище, суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання права іпотеки за іпотечним договором від 29.11.2013 №  5316 та про звернення стягнення на предмет іпотеки на тій підставі, що відчуження спірного майна відбулося у законний спосіб, оскільки договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014 був чинним.
36.          В основу ухвалених судами рішень у справі, що розглядається, покладено преюдиційні факти, установлені судами у справі № 916/560/19, стосовно пропуску банком позовної давності за вимогами до ПАТ «Чорноморська транспортна компанія» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень. При цьому, суди спростували посилання ТОВ «ФК «Геліос» про те, що вони не мають преюдиційного значення для правовідносин у цій справі. Тобто свій висновок у цій справі суди попередніх інстанцій обґрунтували, зокрема, посиланням на судові рішення у справі № 916/560/19 за позовом ПАТ «Імексбанк» до ПАТ «Чорноморська транспортна компанія» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень. Зазначили, що у справі №  916/560/19 судами встановлено пропуск позовної давності, а договір відступлення прав вимоги, укладений між ТОВ «ФК «Геліос» і позовом ПАТ «Імексбанк», є похідним від кредитного договору, оскільки за ним відступлено право вимоги за кредитним і іпотечним договором. 
37.          Верховний Суд не погоджується з таким висновком і звертає увагу, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи (частина перша статті 300 ГПК України). Отже, суд касаційної інстанції не має повноважень підтверджувати правильне встановлення судами нижчих інстанцій обставин у справі. Однак посилання судів попередніх інстанцій на судові рішення у справі № 916/560/19 як на такі, чиї висновки мають преюдиційне значення, є передчасним, виходячи з такого.
38.          Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов'язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв'язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов'язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
39.          Велика Палата Верховного Суду у постанові 14.11.2018 у справі №  183/1617/16 вказала, що «для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. З огляду на це у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов'язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог».
40.          Утім, на відміну від учасників справи № 916/560/16, предметом спору в якій була вимога ПАТ «Імексбанк» до ПАТ «Чорноморська транспортна компанія» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень, у справі, що розглядається, до складу учасників справи входять: ТОВ "ФК "Геліос", ТОВ "Чорноморська-транспортна-компанія", ПАТ "Чорноморська транспортна компанія", ТОВ "Компанія Дасті", нотаріуси Чужовська Н. Ю., Петрушенко Т. А., ПАТ  "Імексбанк" в особі Фонду, та ТОВ "Трансбудтехнології". 
41.          Оскільки, у справі, що розглядається, предметом спору є інші позовні вимоги, ніж у справі № 916/560/19, зокрема про визнання права іпотеки за іпотечним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки, то передчасним є покладений в основу оскаржуваних судових рішень висновок, зроблений судами у справі №  916/560/19 за однією вимогою банку. До того ж він не відповідає вищевказаному висновку, зробленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.
42.          Крім того, у справіё що розглядається, учасниками спору є інший позивач, додаткові співвідповідачі та треті особи, а також інший предмет спору, ніж у справі №  916/560/19, у якій відмовлено у позові унаслідок спливу позовної давності. Однак, як зазначено вище, суд касаційної інстанції не має повноважень підтверджувати правильне встановлення судами нижчих інстанцій обставин справи і робити висновки стосовно позовної давності у справі, що розглядається, в якій інший склад її учасників, вони мають відмінні статуси, а насамперед відмінні предмети позовів, ніж у справі № 916/560/19.
43.          Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду (частини четверта та сьома статті 75 ГПК України).
44.          Тому передчасним є висновок судів попередніх інстанцій, в основу судових рішень яких покладено факти, установлені судами у справі № 916/560/19, оскільки у цій справі, на відміну від справи № 916/560/19, предметом розгляду є позовні вимоги про визнання права іпотеки за іпотечним договором від 29.11.2013 №  5316 та про звернення стягнення на предмет іпотеки.
45.          До того ж суди відмовили у позовних вимогах ТОВ «ФК «Геліос» про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 04.12.2015, укладеного між ПАТ  «Чорноморська транспортна компанія» та ТОВ «Ідеал Бас», та договору іпотеки від 24.12.2015, укладеного між останнім та ТОВ «Компанія Дасті», на тій підставі, що ці договори укладені після розірвання 25.09.2014 договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, зняття заборони відчуження спірного нерухомого майна та за відсутності порушень статті 9 Закону України «Про іпотеку» зі сторони продавця. Зауважили також, що ТОВ  «ФК  «Геліос» не є стороною цих договорів, вони не впливають на обсяг його прав та обов`язків і не порушують його прав.
46.          Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист у порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.
47.          Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
48.          Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
49.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
50.          За результатами розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій установили, що правовою підставою набуття права власності на спірне майно ТОВ  «ФК  «Геліос» є укладений між ним та ПАТ «Імексбанк» 11.10.2019 договір №  108 про відступлення прав вимоги, згідно з яким банк відступив ТОВ  «ФК  «Геліос» майнові права за іпотечним договором, а також договір №  108/1 купівлі-продажу майнових прав, укладений між цими ж особами.
51.          Оскільки договір про розірвання іпотечного договору укладений 25.09.2014 і ТОВ «ФК «Геліос», вважаючи себе правонаступником ПАТ  «Імексбанк», наполягає на його нікчемності, то цей спір фактично стосується наявності чи відсутності права іпотеки ТОВ  «ФК  «Геліос» на спірне майно. 
52.          Однак, ухвалюючи рішення у цій справі з підстав, зазначених у пункті 45 цієї постанови, суди не перевірили чи обраний позивачем спосіб захисту для звернення з вимогами про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 04.12.2015, укладеного між ПАТ  «Чорноморська транспортна компанія» та ТОВ «Ідеал Бас», та договору іпотеки від 24.12.2015, укладеного між ТОВ «Ідеал Бас» та ТОВ  «Компанія Дасті, а також скасування рішень реєстраторів є ефективним та чи призведе до відновлення володіння його спірним майном, оскільки спір фактично стосується наявності чи відсутності права іпотеки останнього. 
53.          Тобто поза увагою судів залишилося те, що установлення факту визнання за позивачем права іпотеки і звернення стягнення на іпотечне майно є достатньою правовою підставою для захисту його прав без оскарження ланцюгу договорів, на підставі яких згодом було відчужено іпотечне майно і відповідно оспорення реєстраційних дій, вчинених за наслідками укладення цих договорів.
54.          Тому суди не перевірили чи порушені оспорюваними позивачем договорами його права, а відтак дійшли передчасного висновку про відмову у позові у цих частинах з підстав, зазначених у пункті 45 цієї постанови.
55.          Відповідно до положень статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
56.          Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 03.11.2020 у справі № 920/611/19 та від 24.02.2021 у справі № 910/1873/20.
57.          Однак рішення судів попередніх інстанцій цим вимогам не відповідають.
58.          Під час нового розгляду судам необхідно врахувати наведене, з`ясувати усі істотні обставини справи, дослідивши надані учасниками справи докази, надати їм належну оцінку та прийняти рішення відповідно до вимог закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
59.          За змістом пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
60.          Відповідно до частини третьої статті 310 цього ж Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Судові витрати
61.          Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 ГПК України).
Керуючись статтями 300, 308, 310, 314- 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" задовольнити частково.
2. Постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2021 у справі №  916/3560/20 скасувати.
3. Справу № 916/3560/20 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Є. В. Краснов

Суддя                                                                                          Г. М. Мачульський 

Суддя                                                                                          В. Ю. Уркевич