П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
23 листопада  2021 року                                                                               місто  Київ
  справа №755/17319/20
провадження №22-ц/824/12135/2021    
 
 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони: 
 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"
на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 лютого 2021 року, ухвалене  у складі судді Савлук Т.В.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
 У листопаді 2020 року  позивач ТОВ "Вердикт Капітал" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17 березня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву- договір №0410/034299-ZР, з лімітом кредитної лінії 50 000 грн., з реальною процентною ставкою 33,58%. За умовами кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку визначеному додатком до Публічної пропозиції на оформлення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснити сплату грошових коштів. Банк виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 50 000 грн.    
28 січня 2019 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено договір факторингу №20І9-1УСБ/ВЕСТА, відповідно до якого ІІАТ «Укрсоцбанк» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 0410\034299-ZP від 17 березня 2014 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 
29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №29-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 0410\034299-ZP від 17 березня 2014 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та боржником. 
ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права.
За період користування кредитними коштами, ОСОБА_1 здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.
               Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 станом на 15 жовтня 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 34 832,77 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 12 994,21 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 14 251,44грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) -         7 587,12 грн.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 26 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  позивач ТОВ «Вердикт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Вердикт Капітал» задовольнити, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначено, що судом встановлено факт укладення кредитного договору №0410/034299-ZР року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .. Суд не врахував, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.
Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом  ч.1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовим якого виступають заява, Умови та правила   надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис у заяві.  
Виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором.
Крім того вказує, що нормами ЦК України передбачено, що первісний кредитор відповідає за дійсність грошової вимоги до позичальника та повинен був передати підтверджуючі документи наявності заборгованості. АТ "Укрсоцбанк" не передано наступним кредиторам розрахунок суми боргу станом на дату відступлення та інші докази, в тому числі виписки по рахунку на підтвердження факту видачі кредиту та реальності відступленої суми боргу, унаслідок чого позивачем були взяті відомості щодо відступлених первісним кредитором сум боргу, що зазначені у витягах із додатків до договорів факторингу, (реєстри боржників до договорів про відступлення права вимоги).  25 червня 2021 року  представник позивача ТОВ "Вердикт Капітал" на адресу АТ "Укрсоцбанк" надіслав адвокатський запит з метою отримання первинних бухгалтерських документів (виписку по рахунку) стосовно видачі кредиту та його часткового погашення за договором кредиту   №0410/034299-ZР року від 17 березня 2014 року, докази на підтвердження відступлення права вимоги.
Вважає, що ненадання ТОВ "Вердикт Капітал" та не витребування судом відомостей, про існування яких могло бути відомо позивачу, та для витребування яких достатньо волевиявлення будь-якої сторони процесу, не може слугувати обґрунтованою підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Враховуючи викладене ТОВ "Вердикт Капітал" вказує на існування необхідності витребувати у АТ "Укрсоцбанк" первинні бухгалтерські документи (виписку по рахунку) стосовно видачі кредиту та його часткового погашення за договором кредиту №0410/034299-ZРроку від 17 березня 2014 року.
Також зазначає, що позивачем правомірно нараховано на суму заборгованості  інфляційні втрати та 3 % річних в межах строку позовної давності, що узгоджується правими позиціями Верховного Суду. 
Велика Палати Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Позивач ТОВ "Вердикт Капітал"  вказує на правомірність своєї вимоги до відповідача з огляду на факт відступлення права вимоги.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 липня 2021 року  відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як убачається із матеріалів справи, позивачем подані відповідні докази на підтвердження своїх  позовних вимог.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч. 4 ст. 12 ЦПК).
Частиною 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Зазначаючи про те, що ТОВ "Вердикт Капітал" не отримало від АТ "Укрсоцбанк" на запит надати детальний розрахунок заборгованості станом на дату відступлення права вимоги та первинні бухгалтерські документи стосовно видачі кредиту та його часткового погашення за кредитним договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , позивач з клопотанням про витребування вказаних доказів до суду першої інстанції не звертався, а заявивши вказане клопотання суду апеляційної інстанції, не обґрунтував неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього.
При цьому в клопотанні, доданому до позову, позивач просив провести розгляд справи за відсутності його представника відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України на підставі  наявних доказів та матеріалів /а.с.97.  
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Зважаючи на те, що  позивачем не наведено обставин, які дають підстави прийняти нові докази на стадії апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», 17 березня 2014 року була укладена Заява-Договір № № 0410/034299-ZP для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк», за умовами якого банк відкрив позичальнику поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 в українській гривні з встановленням кредитної лінії (Овердрафт), тип картки EC/MC Debit Standart. Сплата процентів на залишки коштів, що знаходяться на рахунку встановлюються за ставкою 0,00 процентів річних. Банк може встановити клієнту кредитну лінію в сумі не більше 50 000 грн. строком на рік (тобто 364 (365) календарних днів з моменту (дня) надання кредиту) з можливістю його автоматичного продовження. Процентна ставка за користування кредитною лінією 30,00% річних. Дата погашення щомісячного платежу - до 15-го числа місяця. Розрахунок реальної процентної ставки здійснено на підставі прогнозу максимального завантаження кредитної лінії з 1-го числа місяця та припущення, що в кожному календарному місяці 30 днів.
28 січня 2019 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА»» було укладено Договір факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 0410/034299-ZP від 17 березня 2014 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 
29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА»» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА»» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту№ 0410/034299-ZP від 17 березня 2014 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
Згідно розрахунків позивача, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 станом на 15 жовтня 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 34832,77 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 12994,21 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 14251,44 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 7587,21 грн.
З розрахунку позивача убачається, що загальний розмір заборгованості по сплаті пені та 3% річних за користування кредитом станом на 15 жовтня 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 6068,73 грн, з яких: 1170,77 грн - нараховані 3% річних; 2328,56 грн. - витрати від інфляції; 2569,40 грн. - пеня за подвійною обліковою ставка НБУ.
Обґрунтуванням вимог стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 34832,77 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 12994,21 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 14251,44 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 7587,21 грн , позивач обґрунтовує виключно договорами відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки , та інше), тобто відсутні належні та допустимі докази на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором в розмір 40 901,50 грн., а також наявності у позивача прав кредитора за кредитним договором, унаслідок чого прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ТОВ "Вердикт Капітал" вказував на своє право вимоги до відповідача ОСОБА_1 у зазначеному ним розмірі заборгованості, пославшись на договір факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року та договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/1 від 29 січня 2019 року.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні додатки до договору факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року з переліком кредитних договорів, за якими відступались права вимоги за вказаними договорами.
Відсутня і інформація щодо суми заборгованості за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором ПАТ "Укрсоцбанк" та відповідачем ОСОБА_1 від 17 березня 2014 року, яка  відповідно до ст. 517 ЦК України є важливою для здійснення права кредитора.
Так, у матеріалах справи наявний лише Витяг з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, який є Додатком до договору відступлення прав вимоги № 29-01/191 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого залишок по тілу кредиту за договором №0410/034299-ZР від 17 березня 2014 року становить 12 994,21 грн., відсоткам - 17 470,27 грн., а також розрахунки, здійснені позивачем (а.с. 29-38, 39, 12-17).
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Будь-яких виписок з банківського рахунку відповідача - документів, що видаються фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та які мають статус первинного документу відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позивачем суду не надано.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд апеляційної інстанції уважає, що з наданих позивачем на підтвердження позовних вимог доказів неможливо встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 ..
На підставі викладеного, зважаючи на норми ст. ст. 77-80 ЦПК України, надані позивачем докази не можна вважати належними, допустимими, достовірними та достатніми на підтвердження позовних вимог ТОВ "Вердикт Капітал".
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, 
суд,-
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" залишити без задоволення.
Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                   Л.Д. Поливач

                                                                                              А.М. Стрижеус