справа № 753/2643/21           
головуючий у суді І інстанції Сирбул О.Ф.
провадження № 22-ц/824/12016/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
11 жовтня 2021 року                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до Дарницького районного суду міста Києва із позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у сумі 144 198 грн 20 коп. Позов обґрунтований тим, що 18 вересня 2018 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», що змінило назву на АТ «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_1 укладений договір про встановлення кредитного ліміту № 25256000034146. 
Відповідно до умов указаного кредитного договору, банк встановлює позичальнику кредитний ліміт, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути плату за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 08 грудня 2020 року становить 17 979 грн 34 коп.
15 січня 2019 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», що змінило назву на АТ «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 22030000106465.
Відповідно до кредитного договору, банк надає позичальнику грошові кошти у розмірі 141 970 грн. 61 коп., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в строк до 15 січня 2024 року. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 08 грудня 2020 року становить 126 218 грн 86 коп., та складається із строкового кредиту у розмірі 90 195 грн 67 коп., залишку нарахованих строкових відсотків - 5 коп., залишку простроченого кредиту - 13 696 грн 92 коп., залишку прострочених відсотків - 52 коп., залишку прострочених комісій - 22 325 грн. 70 коп.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року позов АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» загальну заборгованість за кредитними договорами у розмірі 144 198 грн 20 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтував свої висновки тим, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем, а останній порушив порядок і строки виконання зобов`язання за кредитними договорами та не повернув кредитні кошти.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення, провадження закрити та покласти судові витрати на позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з його необгрунтовністю та невідповідністю вимогам діючого законодавства. Між позивачем та відповідачем укладено два кредитних договори, з кінцевою датою погашення за другим - 15 січня 2024 року. Позивач у своєму позові просив стягнути грошові кошти, отримані за кредитними договорами, строк яких ще не закінчився. При цьому позивачем не порушувалося питання про дострокове розірвання договорів, тому суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вийшов за межі позовних вимог. Без вирішення питання про дострокове розірвання кредитних договорів відсутні підстави для дострокового стягнення заборгованості за такими договорами, строк яких ще не закінчився.
 
Позивач, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції  відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 08 жовтня 2021 року у зв`язку з припиненням повноважень судді Сержанюка А.С. визначено склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М. 
 
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
З матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2018 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», яке змінило свою назву на АТ «Банк Кредит Дніпро», та   ОСОБА_1  укладений договір № 26256000034146 про встановлення кредитного ліміту. 
Відповідно до 1.2.1 договору ліміт кредитної лінії на дату укладення цього договору становить 0,00 грн та протягом дії цього договору може бути змінений банком в порядку зазначеному в УДБО, при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати - 1 000 000 грн (а. с. 5). 
Згідно з п. 1.2.3 договору, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 48 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних.
15 січня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та   ОСОБА_1  укладений кредитний договір № 22038000090380.
Відповідно до п. 1.1 договору банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта №  НОМЕР_1 , відкритого у банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (а. с. 8).
У п. 4 кредитного договору сторонами у справі укладено графік погашення кредиту, де встановлено суму платежу за розрахунковий період, в тому числі суму щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів за користування кредитом (а.с. 5-6 т.1).  
Отримання відповідачем банківської картки № НОМЕР_2 терміном дії до 31 грудня 2020 року підтверджується розпискою від 15 січня 2019 року (а. с. 7).
У судовому засіданні 02 червня 2021 року   ОСОБА_1 підтвердив, що уклав з позивачем два кредитних договори та за можливості сплачував заборгованість за ними (а. с. 37-38).
Відповідачем не оспорюються обставини, які встановлені судом першої інстанції, щодо укладення указаних кредитних договорів з позивачем та отримання кредитних коштів, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у межах указаних доводів відповідача.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитними договорами відповідач має заборгованість, яка відповідно до розрахунків заборгованості станом на 08 грудня 2020 року становить 144 198 грн 20 коп. (а. с. 13-20).
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зі змісту кредитних договорів, укладених між сторонами, вбачається, що поряд з установленням строку дії договорів сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення обов`язкових платежів на погашення заборгованості), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на підставі договорів.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Тобто закон пов`язує право позикодавця на вимогу дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, із простроченням боржником повернення чергової частини позики, а не з розірванням договору.
У зв`язку з викладеним колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з простроченням відповідачем повернення чергової частини заборгованості та достроковим зверненням банку із позовом, у позичальника існує обов`язок сплатити заборгованість у визначеному позивачем розмірі, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення Дарницького районного суду міста Києва ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія апеляційного суду дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для вирішення нового розподілу судових витрат.
 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 червня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                           Л.П. Сушко 
 
Є.М. Суханова