ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" жовтня 2021 р.           Справа№ 910/2587/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тарасенко К.В. 

Секретар судового засідання: Безрадна А.Л.
За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 05.10.2021

Розглянувши у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бристон" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі    №910/2587/21 ( суддя В.В. Сівакова, 
м. Київ)
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Бристон",  
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", 
про стягнення 425   560,34 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-
                                        ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Бристон" (далі - позивач/ТОВ  "Бристон" ) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - відповідач/ТОВ "Євро-Реконструкція") про стягнення 425 560,34 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 17/09-01/ЄР від 17.09.2020 позивачем у      було поставлено відповідачу дизельного палива Євро-5, на загальну суму 419 466,60 грн, що підтверджується актами та видатковими накладними № 152 від 03.12.2020 та №№ 156, 157 від 09.12.2020. Умовами договору передбачено, що оплата за товар здійснюється протягом 20 банківських днів з дня підписання сторонами акта приймання-здачі товару на підставі отриманого від постачальника рахунку. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 425 560,34 грн, з яких 419 466,60 грн основного боргу, 4 810,85 грн пені та 1 282,89 грн - 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі                                     № 910/2587/21  у задоволенні позовних вимог задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "Євро-Реконструкція" на користь ТОВ "Бристон"  6    513,32 грн  - пені, 1    628,33 грн - 3 % річних, 2    222,93 грн витрат по сплаті судового збору, 19 585,33 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині позову відмовлено.
Місцевий господарський суд встановив, що відповідач 26.02.2021 згідно платіжних доручень №№ 2115805588, 2115805589 та 2115805590 від 26.02.2021 сплатив позивачу заборгованість за договором у загальному розмірі 419 466,60 грн.
Суд першої інстанції встановив, що позивачем було невірно розраховано період нарахування пені, оскільки  нарахування пені позивачем проведено з урахуванням дня, в який відбулась оплата товару, що суперечить нормам чинного законодавства.  За розрахунками  суду першої інстанції розмір пені який підлягає стягненню становить 6 513,32 грн.
Також здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення позивачем 3% річних, суд першої встановив, що вказаний розрахунок 3% річних здійснено невірно. За розрахунками  суду першої інстанції розмір пені який підлягає стягненню становить 1    628,33 грн - 3 % річних.
При розподілі витрат на правничу допомогу, місцевий господарський суд, з огляду на часткове задоволення позову та заяву відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу  прийшов до висновку про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 585,33 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням ТОВ "Бристон" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою,  в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі № 910/2587/21 в частині відмови у позові та стягненні витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме: стягнути з ТОВ "Євро-Реконструкція" на користь ТОВ "Бристон" інфляційні втрати в сумі 5     453,07 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50      000,00 грн,  сплачений судовий збір в розмірі 3     405,00  грн та витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 25   000,00 грн.
Апеляційна скарга ТОВ "Бристон" обґрунтована порушенням місцевим господарським судом порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме ст. 46, 126, 128 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування ухваленого судового рішення на підставі ч. 1   ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.
Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом дійшов помилкового висновку про не прийняття до розгляду  заява позивача про зміну предмету позовних вимог у частині вимог про стягнення 5 453,07 грн інфляційних втрат, з огляду на те, що позивачем фактично заявлено нову вимогу, яку раніше  не було заявлено в позовній заяві. 
Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі  № 910/2587/21.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
22.07.2021 від відповідача  через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача,     у якому останній просить апеляційну скаргу позивача  залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі  № 910/2587/21 - без змін.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача вказував на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бристон" передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бристон"  залишено без руху, запропоновано скаржнику вказати інші підстави для поновлення строку.
02.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі № 910/2587/21. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі №910/2587/21 задоволено клопотання ТОВ  «Бристон» та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі № 910/2587/21; відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2587/21; розгляд апеляційної скарги ТОВ «Бристон» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі № 910/2587/21    призначено 31.08.2021; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі № 910/2587/21 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 розгляд апеляційної скарги ТОВ  «Бристон» рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі № 910/2587/21    призначено 05.10.2021.

Явка представників сторін
У судове засідання 05. 10.2021 з`явився представники сторін.

Позиція представників сторін у справі
Представник позивача  у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з підстав викладених у ній та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва скасувати в частині відмови у позові та стягненні витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме: стягнути з ТОВ "Євро-Реконструкція" на користь ТОВ "Бристон" інфляційні втрати в сумі 5   453,07 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50   000,00 грн,  сплачений судовий збір в розмірі 3    405,00  грн.
Представник відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі № 910/2587/21 - без змін.

Фактичні обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції
Як убачається із матеріалів справи., 17.09.2020 між ТОВ "Євро-Реконструкція", як замовником та ТОВ "Бристон", як постачальником було укладено договір поставки № 17/09-01/ЄР (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити, а замовник прийняти та оплатити на умовах цього договору дизельне паливо ЄВРО-5 (налив) (код за ДК 021:2015-09130000-9 Нафта і дистиляти) (далі - товар).
Згідно із  п. 1.2 Договору обсяги закупівлі визначені у Специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору, та можуть бути зменшені замовником в односторонньому порядку у зв`язку із зменшенням обсягів видатків замовника, шляхом підписання сторонами додаткової угоди до цього договору.
Загальна ціна договору становить 914.077,44 грн ( п. 2.1. Договору).
Відповідно до п. 4.2. Договору оплата товару здійснюється протягом 20 банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання-здачі товару на підставі отриманого від постачальника рахунку.
Умовами п. 5.1. Договору визначено, що поставка товару замовнику здійснюється транспортом постачальника на умовах терміну DDP міжнародних правил ІНКОТЕРМС-2020 до місця призначення: 02094, м. Київ. вул. Гната Хоткевича, 20.
Згідно із п. 5.2. Договору товар може постачатися партіями. 
Відповідно до п. 7.2. Договору у разі порушення замовником терміну оплати товару замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Згідно із п. 9.1. Договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020 (включно), але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до Специфікації (додаток № 1) під товаром, що поставляється за договором сторони розуміють: дизельне паливо ЄВРО-5 (наливом) у кількості 52898 літрів, вартість товару складає 914 077,44 грн.
На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар вартістю 419 466,60 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними та актами приймання-передачі (номери та дати накладних та актів є однаковими):
№ 152 від 03.12.2020 на суму 133 623,00 грн,
№ 156 від 09.12.2020 на суму 132 375,60 грн,
№ 157 від 09.12.2020 на суму 153 468,00 грн.
Отже з урахуванням викладеного щодо поставки товару 03.12.2020 кінцевим терміном оплати (з урахуванням вихідних, святкових та неробочих днів) є 04.01.2021, а щодо поставки 09.12.2020 - 11.01.2021.
Позивачем було направлено відповідачу претензію № 15/01/2021/1 від 15.01.2021 з вимогою погасити заборгованість за договором у розмірі 419 466,60 грн, яка залишена без задоволення відповідачем.
Вказана вимога відповідачем залишена без задоволення. Доказів оплати відповідач не надав.
Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 425 560,34 грн, з яких 419 466,60 грн основного боргу, 4 810,85 грн пені та 1 282,89 грн - 3% річних.
Однак, суд першої інстанції встановив, що відповідач 26.02.2021 згідно платіжних доручень №№ 2115805588, 2115805589 та 2115805590 від 26.02.2021 сплатив позивачу заборгованість за договором в загальному розмірі 419 466,60 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши думку сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач оплату поставленого позивачем товару здійснив  не своєчасно, у зв`язку з чим  наявні підстави для нарахування пені у порядку п.7.2. Договору та 3% річних, однак здійснивши перевірку правильності поданого позивачем розрахунку пені та 3% річних, встановив, що розрахунок пені та 3% здійснено не вірно, у зв`язку із чим задовольнив позов в цій частині частково, стягнувши 6    513,32 грн  - пені, 1    628,33 грн - 3 % річних.

Позивач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині інфляційні втрати в сумі 5   453,07 грн (судом було не прийнято заяву позивача про зміну предмету позову, відповідно до якої  позивач просить суд стягнути з відповідача 13.767,10 грн, з яких 6.651,23 грн пені, 5.453,07 грн інфляційних втрат та 1.662,80 грн - 3% річних) та витрат на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2   ст. 269 ГПК України   встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасної оплати поставленого товару,      тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача  пені та інфляційних втрат.

Щодо заяви позивача про зміну предмету позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як убачається із матеріалів справи, 24.03.2021 від позивача до Господарського суду міста Києва подав заяву про зміну предмету позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 13.767,10 грн, з яких 6 651,23 грн пені, 5 453,07 грн інфляційних втрат та 1 662,80 грн - 3% річних.
Надаючи правову оцінку заяві позивача про зміну (доповнення) предмету позову у цій справі, колегія суддів зазначає таке.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Статтею 46 ГПК України визначено процесуальні права та обов`язки сторін.
Частиною другою даної статті закріплено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Частинами третьою та четвертою статті 46 ГПК України (в редакції, чинній на момент нового розгляду цієї справи) передбачено, що   до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.
При цьому при поданні вказаної заяви про зміну предмета позову позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.
Водночас колегія суддів зауважує, що доповнення позову ще однією вимогою, а саме стягнення інфляційних втрат не є збільшенням розміру позовних вимог, оскільки, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. 
Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.
З огляду на наведене, суд  першої інстанції  дійшов правильного висновку, що заява  позивача  не є заявою про зміну предмета позову, а фактично є іншим (новим) позовом, оскільки позивач заявив нову (додаткову) позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Виходячи з часткового задоволення позову, місцевим господарським судом на підставі ч. 4 статті 129 ГПК України розподілено пропорційно витрати на правову допомогу та стягнуто з відповідача  на користь позивача 19 585,33 грн  витрат на правову допомогу.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.  Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно із ч. 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Статтею 126 ГПК України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 статті 126 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 статті 126 ГПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 статті 126 ГПК України).
Відповідно до ч. 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вказувалося вище, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги позивача частково, лише в частині пені та 3% річних. 
При цьому, місцевим господарським судом встановлено, що 05.02.2021 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Крестон Джі Лігал" був укладений договір про надання правової допомоги № 2566/LS/01 за умовами якого адвокатське об`єднання надає клієнту юридичні послуги та правову допомогу, а клієнт приймає та оплачує послуги у порядку і на умовах, передбачених цим договором.
Адвокатським об`єднанням "Крестон Джі Лігал" на надання правової допомоги ТОВ "Бристон" у Господарському суді міста Києва видано адвокатам Рубля О.С., Титаренко Д.С. та Ніколаєвій І.В. ордери серії ВН № 1026810 від 16.02.2021, серії ВН № 1064220 від 02.03.2021 та серії АІ № 1098217 від 23.03.2021.
Підтвердженням того, що Рубля О.С., Титаренко Д.С. та Ніколаєва І.В. є адвокатами свідчать свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ОД № 002633 від 17.09.2014, № 1229 від 30.07.2010 та відповідно № 945 від 08.09.2012.
Додатком № 1 до договору сторони визначили, що адвокатським об`єднанням надається правова допомога у вигляді юридичного супроводу спірної ситуації зі стягнення заборгованості з ТОВ "Єврро-Реконструкція", яка полягатиме у проведенні досудової претензійної роботи та подальшого супроводу судового спору в суді першої інстанції.
Послуги включають, зокрема, але не виключно  
- послуги з досудової претензійної роботи, складання позовної заяви та наступного супроводу судового спору в суді першої інстанції щодо стягнення заборгованості з ТОВ "Євро-Реконструкція";
- збір адвокатами доказової бази для подання позову, зокрема підготовку та подання адвокатських запитів, заяв, звернень, листів тощо до державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності;
- підготовку позовної заяви та додатків до позовної заяви, сплату судового збору (оплачується за рахунок Клієнта), інших платежів, необхідних для забезпечення юридичного супроводу розгляду справи, подання позовної заяви до суду;
- участь у судових засіданнях;
- ознайомлення з матеріалами справи;
- аналіз судової практики українських судів з аналогічних спорів, а також судової практики ЄСПЛ,
- замовлення та організація проведення експертиз та експертних досліджень (за потреби);
- підготовка і подання апеляційних та касаційних скарг на судові рішення (за окремою домовленістю);
- підготовка та подання до суду заяв по суті спору, а також заяв і клопотань з процесуальних питань, додаткових усних і письмових пояснень, заперечень, додаткових доказів та інших необхідних документів;
- вчинення будь-яких інших дій, необхідних для надання (правничої допомоги) Клієнту у справі щодо стягнення заборгованості з ТОВ "Євро-Реконструкція".
Згідно п. 2 додатку № 1 до договору гонорар об`єднання за послуги, що передбачені п, 1 цього додатку становить 50.000,00 грн без ПДВ.
Згідно з п. 3 додатку № 1 до договору клієнт оплачує гонорар об`єднання у наступному порядку:
20.000,00 грн - після підписання цього додатку, протягом 3 (трьох) днів з дати отримання відповідного рахунка;
30.000,00 грн на умовах післяплати - після відкриття судом першої інстанції провадження по справі за позовом, поданим об`єднанням
26.02.2021 Адвокатським об`єднанням "Крестон Джі Лігал" виставлено позивачу рахунок на оплату гонорару за надання правової допомоги в сумі 30.000,00 грн, які сплачено позивачем згідно платіжного доручення № 319 від 01.03.2021. Інших доказів сплати гонорару (20 000,00 грн) не подано.
Пунктом 6.3 договору передбачено, що об`єднання надає клієнту акт приймання-передачі наданих послуг (далі - акт) у двох примірниках, підписаних об`єднанням. Протягом 5 робочих днів, з дати отримання акта, клієнт зобов`язаний підписати акт та один примірник цього документу повернути об`єднанню за адресою місцезнаходження об`єднання, вказаною у цьому договорі. У випадку, якщо клієнт у зазначений вище строк, не поверне один, підписаний з його боку, примірник акта об`єднанню або не надасть об`єднанню обґрунтовані заперечення, у той же строк, акт вважається підписаним обома сторонами.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 2811.2019 у справі №914/1605/18).
Однак, як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем не подано підписаний між клієнтом та адвокатським об`єднанням акт приймання-передачі наданих послуг з переліком наданих послуг та їх вартістю. 
Отже позивачем не доведено обсяг наданих послуг адвокатським об`єднанням та їх вартість у розмірі 50 000,00 грн.
При цьому, як вірно було зазначено місцевим господарським судом про те, що відсутні підстави покладення на відповідача витрат позивача на сплату адвокатських послуг в сумі 50 000,00 грн, оскільки не підтверджено надання всього обсягу юридичних послуг наведених у додатку № 1 до договору загальна вартість яких становить 50 000,00 грн. 
Крім того, судом першої інстанції було враховано, що справа  розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто без проведення судових засідань; представник позивача не ознайомлювався з матеріалами справи; експертні дослідження не проводились.
Наявні матеріали справи свідчать, що адвокатом складено наступні процесуальні документи у справі: позовну заяву, заяву про зміну розміру позовних вимог, заяву про зміну предмету позову, відповідь на відзив, письмові пояснення по справі. 
Відповідач      заперечив щодо заявлених позивачем витрат на правову      допомогу адвоката та просив зменшити їх до 5.000,00 грн, посилаючись на те, що розмір витрат є неспівмірним.
Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ). 
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019      № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Ураховуючи наведене, з огляду на спірні правовідносини,      беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи, що розгляд цієї справи здійснюється      у спрощеному позовному провадженні без проведення судових засідань, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, та враховуючи заперечення відповідача, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з      обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Враховуючи те, що спір не є складним, не підтверджено весь обсяг наданих послуг, що міститься у додатку № 1 до договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку проте, що , що витрати позивача на оплату послуг адвоката є неспівмірними, тому суд з урахуванням наявності відповідного клопотання відповідача, правомірно зменшив розмір витрат позивача на адвоката до 20 000,00 грн.
Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування коштів на підставі договору, а також неспівмірність розміру витрат з наданими послугами,  місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача пропорційно від визначеної судом суми витрат (20   000,00 грн) до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 19 585,33 грн, що кореспондується із положеннями вказаної норми, принципами справедливості, пропорційності, встановленими у статті 2 ГПК України.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених скаржником апеляційній скарзі
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).
Ці висновки було підтверджено і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
За змістом частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 було позов задоволено частково та враховуючи подану відповідачем заяву про зменшення розміру судових витрат, згідно з правилами ст. 129 ГПК України, витрати позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції 19 585,33 грн підлягають стягненню з відповідача.
Вказаним спростовуються доводи позивача про порушення судом першої інстанції ст. 129 ГПК України.
Доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом ст. 46 ГПК України спростовані судом апеляційної інстанції у мотивувальній частині даної постанови.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі № 910/2587/21 та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Бристон" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5   ст. 262 ГПК України, і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення      Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №910/2587/21 підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року у справі                    №910/2587/21 та витрат на професійну правничу допомогу покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 244, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №910/2587/21 залишити без змін, а  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бристон"- без задоволення.
Справу повернути до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог статтей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями -08.12.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                К.В. Тарасенко