УХВАЛА

01 грудня 2021 року 
Київ
справа №200/3958/19-а
адміністративне провадження №К/9901/23051/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження
заяву ОСОБА_1 
про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року
у справі № 200/3958/19-а
за позовом ОСОБА_1 
до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області  
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості 
УСТАНОВИВ:
У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі також - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з                          01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації; України в Донецькій області від                       11 грудня 2018 року №04-1120 та за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 10 січня 2019 року №04-116;
- зобов`язати відповідача здійснити за зазначені періоди нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу працюючого судді, згідно з довідками територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 11 грудня 2018 року №04-1120 та від           10 січня 2019 року №04-116;
- стягнути з відповідача та виплатити позивачу заборгованість у зв`язку з недоплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що виникла у період з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року та з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року;
- звернути рішення до негайного виконання;
- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року, позов задоволено частково: стягнуто з Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача заборгованість з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в сумі 14 272,20 грн; рішення в частині присудження щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір в сумі 1 921,00 грн на користь державного бюджету; у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 11 лютого 2020 року касаційну скаргу                 ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі №200/3958/19-а скасовано в частині відмови у задоволенні позову та прийнято у цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправними дії Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 11 грудня 2018 року № 04-1120 та за період з 01 січня 2019 року по                31 січня 2019 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 10 січня 2019 року №04-116; зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням раніше виплачених сум: за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 11 грудня 2018 року № 04-1120; за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019  року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 10 січня 2019 року № 04-116. У задоволенні позовних вимог у частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 грудня 2018 року по 04 грудня 2018 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та зобов`язання відповідача здійснити за вказаний період нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу працюючого судді, згідно з довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 11 грудня 2018 року № 04-1120 відмовлено. В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі № 200/3958/19-а залишено без змін. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 457,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.
ОСОБА_1 у березні 2021 року подала до Верховного Суду заяву, в якій просила встановити судовий контроль за виконанням постанови Верховного Суду  від                   11 лютого 2020 року у справі № 200/3958/19-а шляхом зобов`язання відповідача подати до Верховного Суду у місячний строк звіт про її виконання.
Однак ухвалою Верховного Суду від 31.05.2021 у задоволенні цієї заяви відмовлено. Водночас роз`яснено ОСОБА_1 , що вона не позбавлена можливості звернутися з відповідною заявою повторно за наявності відповідних підстав.
Реалізувавши зазначене право, у вересні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 повторно надійшла заява, у якій просить встановити судовий контроль за виконанням постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 200/3958/19-а шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати до Верховного Суду звіт про її виконання у місячний строк з дня набранні чинності відповідною ухвалою.
Розглянувши зазначену заяву, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту ухвали Верховного Суду від 31 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року, колегією суддів встановлено, що згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06 березня 2020 року відповідачем на виконання постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року на підставі довідки про розмір окладу судді від 11 грудня 2018 року № 04-1120 та за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року на підставі довідки про розмір окладу судді від 10 січня 2019 року № 04-116. Крім того, відповідач повідомив позивача, що доплата по перерахунку пенсії за період з                   01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року з урахуванням раніше виплачених сум в розмірі 16 754,72 грн буде виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №  649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», а саме у порядку черговості такої виплати. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від               17 березня 2021 року позивача також повідомлено, що погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду буде здійснено в межах відповідних бюджетних призначень та у порядку черговості такої виплати.
Зважаючи на викладене, а також враховуючи відсутність доказів, які б підтверджували намір відповідача ухилитись від виконання судового рішення у цій справі або неможливість належного його виконання, постановляючи ухвалу від               31 травня 2021 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених КАС України підстав для встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення Верховного Суду. 
Звернувшись повторно із заявою про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у цій справі у вересні 2021 року, ОСОБА_1 зазначила, що їй до цього часу не виплачено суми доплати щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 200/3958/19-а, а відтак остання залишається невиконаною протягом більш ніж року з моменту набрання нею законної сили. Водночас неодноразові звернення ОСОБА_1 до відповідача з питаннями щодо встановлення заходів, вжитих з метою погашення заборгованості, залишилися без відповіді; на звернення до Пенсійного фонду України та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо надання фінансового забезпечення відповідачеві для виплати боргу по несплаті довічного грошового утримання отримала відповідь, що заборгованість за рішенням суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. 
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.
Частинами 2, 4 статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
За змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» Суд зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення від 19 березня 1997 року, №18357/91).
У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Антонюк проти України» Суд зауважив, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні (див. "Шестаков проти Росії" (Shestakov v. Russia), № 48757/99, від                     18 червня 2002 року) (рішення від 11 грудня 2008 року, №17022/02).
У пункті 18 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ліпісвіцька проти України" Суд звернув увагу на те, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. рішення у праві "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункт 197). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року) (рішення від 12 травня 2011 року, № 11944/05).
Статтею 382 КАС України встановлено спосіб здійснення судового контролю за виконанням судового рішення. Зокрема, відповідно до частин 1, 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що стаття 382 КАС України надає право суду, який ухвалив відповідне судове рішення, з метою забезпечення його належного виконання, застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання такого судового рішення у строк, встановлений судом, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Для застосування наведених процесуальних заходів повинні існувати відповідні правові підстави. Зокрема, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку статті 382 КАС України може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від                             27 лютого 2020 року у справі №0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання.
При цьому аналіз норми статті 382 КАС України у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися, за наявності для цього підстав, безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення.
Конституційний Суд України у Рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Крім цього у Рішенні від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зауважив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019  Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Також Конституційний Суд України, узявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене рішення.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 у серпні 2021 року зверталася до органів Пенсійного фонду України із зверненнями, в яких просила надати інформацію про те, які суми коштів були виділені на погашення боргів на виконання судових рішень, що набрали законної сили та на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, в тому числі щомісячне грошове утримання судді у відставці, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення виплат у 2018 - 2021 роках, а також про те, які заходи здійснені відповідачем з метою виконання постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у цій справі, та не отримала на відповідні звернення відповіді, яка б свідчила про наявність об`єктивних причин невиконання цього судового рішення протягом більш ніж 1 року 9 місяців, колегія суддів дійшла висновку, що така поведінка відповідача не свідчить про його намір належним чином виконати судове рішення. Колегія суддів зауважує, що з часу постановлення ухвали від 31 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року, органами Пенсійного фонду України не надано суду жодних належних доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, спрямованих на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, зокрема, чи вчинялись відповідачем дії з метою збільшення видатків для виплати коштів, необхідних для виконання судових рішень, або ж чи ініціювалось ним питання щодо перерозподілу наявних коштів з метою виконання судового рішення у цій справі.
З урахуванням викладеного, оскільки з часу виникнення спірних правовідносин у цій справі минуло майже три роки та відповідачем з моменту постановлення Верховним Судом ухвали від 31 травня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконання судового рішення не вчинено жодних дій, спрямованих на його виконання, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для вжиття заходів судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у цій справі шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Водночас колегія суддів роз`яснює, що відповідно до частини другої статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Окрім цього, під час розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у цій справі колегією суддів встановлено, що з метою забезпечення виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», наказу Пенсійного фонду України від                           02 листопада 2020 року №115 «Про заходи у зв`язку із реорганізацією деяких територіальних органів Фонду» проведено реорганізацію територіальних органів Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Згідно з додатком до  постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.
Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Судом встановлено, що 16 червня 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом видано ОСОБА_1 виконавчий лист про зобов`язання відповідача здійснити їй перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням раніше виплачених сум: за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 11 грудня 2018 року №04-1120; за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 10 січня 2019 року №04-116. Вказаний виконавчий лист позивач звернув до примусового виконання у порядку, визначеному законодавством.
Колегія суддів зауважує, що у виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 379 КАС України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Також відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/3411/14 дійшла висновку, що заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому  на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю. Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво. Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 52 ГПК України). 
Однак, зважаючи на те, що згідно з приписами статті 379 КАС України заміна сторони виконавчого провадження правонаступником здійснюється саме судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, суд касаційної інстанції позбавлений можливості здійснити розгляд питання щодо заміни сторони виконавчого провадження у цій справі; водночас колегією суддів встановлено, що Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, однак Донецьким окружним адміністративним судом не проведено його заміну як сторони виконавчого провадження, а тому з урахуванням тієї обставини, що вирішуючи заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення шляхом зобов`язання відповідача подати відповідний звіт, з метою належного захисту прав ОСОБА_1 та запобіганню подальшого невиконання судового рішення у цій справі, яке набрало законної сили, колегія суддів вважає за доцільне у порядку статті 52 КАС України здійснити заміну відповідача у справі Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. При цьому колегія суддів наголошує, що згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/3411/14, на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Керуючись статтями 52, 248, 355, 359, 382 КАС України, Верховний Суд 
У Х В А Л И В:
Замінити відповідача у справі Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року  у справі №200/3958/19-а задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протягом місяця з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання постанови Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №200/3958/19-а.
Роз`яснити, що відповідно до частини другої статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          І.В. Желєзний
Судді                                                                                                              Я.О. Берназюк
                                                                                                              Н.В. Коваленко