Постанова
іменем України
08 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 263/5194/15-к
провадження № 51-1628 км18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 ,        
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
захисників                                       ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції), 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 
до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) за № 12015050770000512, 
за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
м. Горлівки Донецької області, зареєстрованого у цьому АДРЕСА_1 , жителя 
АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, пунктами 12, 13 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК), та 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя 
АДРЕСА_3 ,
у вчиненні злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК, 
за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Донецького апеляційного суду 
від 15 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим та призначено йому за ч. 1 ст. 115, пунктами 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 15 років з відбуванням у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Зараховано у строк відбування покарання термін перебування ОСОБА_8 під вартою з 10 лютого 2015 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_9 визнано винуватим та призначено за п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 12 років з відбуванням у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Судом вирішено питання щодо цивільного позову і речових доказів у справі. 
За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочинів 
за таких обставин. 08 лютого 2015 року приблизно о 01:00 ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у квартирі 
АДРЕСА_4 під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_10 , бажаючи настання її смерті, став умисно завдавати їй численних ударів руками і ногами в ділянку голови, обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок. Після чого ОСОБА_8 узяв ніж і умисно завдав ним декілька ударів у ліве стегно, ліве вухо, по обох кистях потерпілої, заподіявши останній тілесні ушкодження. Потім ОСОБА_8 витягнув потерпілу ОСОБА_10 в оголеному вигляді з квартири і залишив біля гаража, розташованого в районі вказаного будинку, де вона померла від спричинених їй тілесних ушкоджень. 
10 лютого 2015 року в період приблизно з 01:00 до 01:15 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля будинку за вищевказаною адресою під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин із 
ОСОБА_11 , діючи умисно, завдали останньому ударів руками в ділянку голови, а ОСОБА_8 також завдав ОСОБА_11 декілька ударів дерев`яною тростиною по голові.
Після зазначених дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 прийшли до  скверу, розташованого за Драмтеатром на пл. Театральній, 1 у Центральному (Жовтневому) районі м. Маріуполя, де у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник умисел на вчинення вбивства ОСОБА_11 . Так, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи на меті умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 , приблизно о 02:00 10 лютого 2015 року на території, прилеглій 
з південної сторони до фонтана, розташованого у сквері за вищевказаною адресою, 
в момент, коли ОСОБА_11 сидів на лавці, завдав йому не менше двох ударів ногою в ділянку голови, а ОСОБА_9 , діючи узгоджено з ним, завдав не менше двох ударів рукою та удару ногою в ділянку голови потерпілого. Коли від цих дій ОСОБА_11 упав на тротуарну плитку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи узгоджено, продовжили завдавати ударів ногами в ділянку голови потерпілого, при цьому кожен завдав не менше трьох ударів. Потім ОСОБА_8 дістав ніж, який був при ньому, попросив ОСОБА_9 тримати голову ОСОБА_11 для того, щоб він міг безперешкодно завдати удару ножем у шию потерпілого. Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_11 , ОСОБА_9 став утримувати за голову потерпілого, а ОСОБА_8 завдав останньому удару ножем у ділянку шиї. Потім ОСОБА_8 передав ніж ОСОБА_9 та наступив на голову потерпілого, притиснувши її до землі, 
а ОСОБА_9 завдав приблизно сім ударів ножем у ділянку шиї ОСОБА_11 , також завдав удару ножем у ділянку задньої поверхні тулуба потерпілого. Після цього ОСОБА_8 з метою доведення спільного з ОСОБА_9 умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 у цьому ж місці демонтував сміттєву урну, якою завдав близько шести ударів у ділянку голови потерпілого. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 припинили завдавати ударів потерпілому, переконавшись, що від їх дій неминуче настане смерть потерпілого. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці. 
Цього ж дня приблизно о 02:30 після скоєння в групі осіб із ОСОБА_8 умисного вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , діючи умисно, перебуваючи біля лавочки у фонтана у вищевказаному сквері, таємно, шляхом вільного доступу з кармана куртки викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_11 , на загальну суму 750 грн, після чого з місця скоєння злочину втік, розпорядившись далі викраденим майном на свій розсуд.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора – без задоволення. 
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю призначеного покарання 
ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Зазначає, що, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, апеляційний суд істотно порушив вимоги ст. 419 КПК, не надав обґрунтованої оцінки з`ясованим обставинам та прийняв рішення щодо залишення вироку суду першої інстанції без змін, 
не навівши при цьому належних, достатніх мотивів та підстав для ухвалення цього рішення.
Зокрема, апеляційний суд не взяв до уваги доводів прокурора про перебування ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у момент вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Крім того, ОСОБА_8 за короткий проміжок часу вчинив вбивство двох осіб, а ОСОБА_9 – вбивство та крадіжку. Апеляційний суд також не надав належної оцінки доводам прокурора щодо способу вчинення вбивства ОСОБА_11 , а саме тому, що після побиття останнього засуджені почергово завдавали йому численних ударів ножем у шию. Проте ОСОБА_8 цього також виявилося замало і він, демонтувавши сміттєву урну, завдав нею ще кілька ударів по голові ОСОБА_11 , який уже лежав на землі. Обраний спосіб вбивства ОСОБА_11 , який був інвалідом з дитинства та внаслідок своїх психічних вад не був спроможний чинити опір насильницьким діям засуджених, вказує на нехтування загальнолюдськими моральними цінностями, крайню зневагу до людського життя, схильність ОСОБА_8 до скоєння особливо тяжких злочинів проти особи та неможливість його виправлення в разі застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Прокурор указує, що повне невизнання засудженим ОСОБА_8 вини у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 та невизнання в повній мірі вини у вчиненні вбивства ОСОБА_11 свідчить про відсутність каяття з його боку. 
За таких обставин, на думку прокурора, остаточно призначене засудженому 
ОСОБА_8 судом першої інстанції за ч. 1 ст. 115, пунктами 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50, 65 КК. Враховуючи обставини вчинення злочинів, їх тяжкі та невиправні наслідки у виді смерті двох осіб, ставлення обвинуваченого до вчиненого, необхідно застосувати до засудженого ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі.
Прокурор також зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою доводи прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання за п. 12 ч. 2 
ст. 115 КК, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, оскільки 
ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив особливо тяжкий злочин, об`єктом якого виступає право людини на життя, визнане Конституцією України найвищою соціальною цінністю, одразу після вчинення вбивства продовжив свою злочинну діяльність та вчинив крадіжку майна загиблого, провину у вчиненому злочині не визнав і не розкаявся, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку 
ОСОБА_9 та неможливість його виправлення у разі застосування міри покарання, призначеної судом першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
У засіданні суду касаційної інстанції прокурор підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Захисники заперечили проти задоволення касаційної скарги та просили оскаржене судове рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає
з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки судів попередніх інстанцій про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 
у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації їх дій у касаційному порядку не оскаржуються.
Під час перевірки матеріалів провадження касаційний суд установив, що вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 березня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, пунктами 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК, та призначено йому остаточне покарання за приписами ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 15 років.
ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК та призначено йому остаточне покарання за приписами ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Зазначений вирок був оскаржений, зокрема, прокурором з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених унаслідок м`якості. В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, а 
ОСОБА_9 – у виді позбавлення волі на строк 15 років. 
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 01 вересня 2016 року вказаний вирок суду першої інстанції було скасовано в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, за ч. 1 ст. 115 КК, пунктами 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
Не погоджуючись із вироком апеляційного суду, засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали касаційні скарги, які постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 липня 2018 року задоволено частково, скасовано вирок апеляційного суду та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, викладених у ч. 1 ст. 412, ч. 2 ст. 420 КПК.
За результатами нового розгляду Донецький апеляційний суд ухвалою від 
27 листопада 2018 року скасував вирок суду першої інстанції та призначив новий розгляд у суді першої інстанції на підставі положень ст. 412, п. 3 ч. 1 ст. 415 КПК у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, 
які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
При цьому апеляційний суд зазначив, що, скасовуючи вирок через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, він відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинувачених, захисника і прокурора слід перевірити під час нового розгляду кримінального провадження, виходячи з усіх обставин справи.
Водночас згідно з ч. 2 ст. 416 КПК при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. Вказані вимоги кримінального процесуального закону спрямовані на забезпечення правової визначеності для обвинуваченого шляхом встановлення законодавчої заборони погіршення його становища під час нового розгляду в суді першої інстанції після скасування апеляційним судом попереднього судового рішення місцевого суду.
Колегія суддів касаційного суду зауважує, що, перевіривши обґрунтованість відповідних доводів апеляційних скарг прокурора чи потерпілого, апеляційний суд (крім випадку, якщо знайде їх безпідставними) під час скасування оскарженого судового рішення 
з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, повинен також указати на неправильність 
чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи призначення того чи іншого покарання, як на додаткову підставу для скасування судового рішення.
У разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог статей 370, 419, 416 КПК він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведе до неможливості застосування такого закону в ході нового розгляду в суді першої інстанції. 
Натомість Донецький апеляційний суд ухвалою від 27 листопада 2018 року скасував вирок суду першої інстанції і призначив новий розгляд у суді першої інстанції із процесуальних підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 415 КПК (судове рішення не підписано тим складом суду, який здійснював судовий розгляд) та ст. 412 цього Кодексу, не вказав про скасування оскарженого судового рішення з підстав доцільності застосування більш суворого покарання, що виключає процесуальну можливість погіршити становище обвинувачених під час нового розгляду.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Водночас у ході нового розгляду кримінального провадження ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд, виходили із положень ч. 2 ст. 416, ст. 420 КПК.
Наведене вище узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року (справа № 728/2724/16-к, провадження № 51-7543кмо18) та від 07 грудня 2020 року (справа № 444/2200/15-к, провадження № 51- 2322кмо18).
За доводами у касаційній скарзі, що є аналогічними з доводами в апеляційній скарзі, йдеться про погіршення становища засуджених за відсутності процесуальної можливості до ухвалення такого рішення, зважаючи на підстави скасування вироку від 28 березня 2016 року. За відсутності процесуальної можливості погіршити становище засуджених, оскаржене судове рішення апеляційного суду скасуванню не підлягає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, 
а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                         ОСОБА_3