УХВАЛА

03 листопада 2021 року 
м. Київ
справа №120/8557/20-а
адміністративне провадження № К/9901/37477/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в справі № 120/8557/20-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
УСТАНОВИВ:
Як вбачається з касаційної скарги та відомостей Єдиного Державного реєстру судових рішень, позивач в грудні 2020 року звернулась із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови, оформленої листом № 5264-5107/М-02/8-0200/20 від 04.12.2020, у проведенні перерахунку та виплати позивачу з 22.05.2008 по 03.08.2010 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% додаткової пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити позивачу перерахунок та виплатити пенсію по інвалідності з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008 по 03.08.2010 з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови, оформленої листом № 5264-5107/М-02/8-0200/20 від 04.12.2020, у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії та виплати з 22.05.2008 по 03.08.2010 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% додаткової пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплатити пенсію по інвалідності з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008 по 03.08.2010 з урахуванням виплачених сум.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задоволено повністю. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.
Не погодившись з судовим рішенням апеляційної інстанції, позивач направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року та залишити в силі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року в справі № 120/8557/20-а.
У касаційній скарзі позивач зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та вважає, що викладені у касаційній скарзі обставини обґрунтовують необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, який застосовано судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.
Судом установлено, що підставою для залишення позову без розгляду стали висновки колегії суддів апеляційного суду про пропущення позивачем встановленого частиною другою статті 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Із зазначеною правовою нормою кореспондуються пункт 7 частини третьої статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також стаття 13 цього Кодексу, якою визначено право, зокрема, учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Зокрема, за наслідками розгляду справа № 240/12017/19, Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду винесено постанову від 31 березня 2021 року, в якій зроблено висновок щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Отже, суд касаційної інстанції зауважує, що Верховний Суд уже викладав в своїх постановах висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, яке порушене в касаційній скарзі на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в справі № 120/8557/20-а, а суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у цій справі відповідно до такого висновку.
Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.
З огляду на наведене Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою треба відмовити.
Керуючись статтями  333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в справі № 120/8557/20-а.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                     Л. Л. Мороз
                                                                                                    Л. В. Тацій