ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6870/21 Справа № 204/6044/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
                       головуючого судді                        Городничої В.С.,
                       суддів                                        Лаченкової О.В.,Петешенкової М.Ю.,

       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство “Європейський Страховий Союз” про відшкодування шкоди, завданої об`єктом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И ЛА:
       У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - ПрАТ “Європейський Страховий Союз” про відшкодування шкоди, завданої об`єктом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.03.2016 року близько 18 год 15 хв біля будинку №128 по вул. Новошкільній у м. Дніпропетровську водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи при собі посвідчення, яке надає право керувати транспортними засобами, керувала транспортним засобом «Фолькцваген Кедді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , керування яким їй було надано ОСОБА_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, здійснила наїзд (дорожньо-транспортну пригоду) на автомобіль «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв ліворуч та належить на праві власності позивачу. Внаслідок дій ОСОБА_3 автомобілю позивача було спричинено механічні пошкодження, а позивачу – матеріальну шкоду. З метою встановлення вартості та характеру спричиненого позивачеві незаконними діями відповідачів матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта Коріновського Є.Ю. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу №44/05/16 від 01 червня 2016 року було встановлено суму матеріальної шкоди, котра склала 100114,09 грн. ПрАТ «Європейський Страховий Союз», на виконання умов страхового поліса №АЕ/6188300, 13 лютого 2017 року сплачено на користь позивача грошові кошти у сумі 49 000,00 грн, котрі є страховим відшкодуванням за спричинення вищезазначеної матеріальної шкоди. 
       Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь, як відшкодування завданої майнової шкоди, грошові кошти у сумі 51 114,09 грн, та судові витрати. 
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.         
       Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 40 759,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 – відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
       Інші учасники правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалися..
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
       Судом встановлено, що 28 березня 2016 року о 18 год 15 хв відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Новошкільна, 128 у м.Дніпропетровську, не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль Hyundai Accent, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , котрий стояв ліворуч, в результаті чого автомобілям спричинено механічні ушкодження.
       Встановлено, що водій ОСОБА_3 порушила вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України.
       Суд встановив, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року, яка набрала законної сили 23 травня 2016 року, відповідача ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.
       Встановлено, що 28 березня 2016 року стосовно відповідача ОСОБА_1 також було складено протокол за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП, проте постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року, яка набрала законної сили 12 липня 2016 року, справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
       Судом встановлено, що автомобіль Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, станом на 28 березня 2016 року належав позивачу ОСОБА_2 .
       Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ6188300 в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з лімітом відповідальності 50 000,00 грн, франшиза 1 000,00 грн.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу №44/05/16 від 01 червня 2016 року, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 100 114,09 грн.
       Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової автотехнічної та автотоварознавчої експертизи №2929/3065-20 від 11 листопада 2020 року, з причин, наведених у дослідницькій частині, експертним шляхом вирішити питання «Чи є зазначені у звіті ФОП ОСОБА_4 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №44/05/16 від 01 червня 2016 року, пошкодження автомобіля марки Hyundai модель Accent, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28 березня 2016 року на вул.Новошкільна,128?» на підставі наданого об`єму матеріалів справ не надається можливим; вартість матеріальної шкоди, завданої автомобілю марки Hyundai модель Accent, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28 березня 2016 року на вул.Новошкільна, 128, станом на 28 березня 2016 року складає 103 248,87 грн та станом на час дослідження – 121 546,65 грн.
       Встановлено, що позивачу було здійснено страхове відшкодування від ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на суму 49 000 грн.
       Суд встановив, що на ремонт пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу Hyundai модель Accent, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачем витрачено 89 759,00 грн.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку обов`язок з відшкодування матеріальної шкоди, з урахуванням понесених позивачем витрат, має бути покладений на відповідача ОСОБА_3 , оскільки остання визнана судом винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, через порушення вимог п12.1 ПДР України.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, котрі свідчили б про причинний зв`язок між неправомірними діями останнього та завданою шкодою позивачу.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги з наступних підстав.
       Згідно з ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
       Згідно з ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
       Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       За ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. 
       У постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц вказано, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
       Доводи апеляційної скарги з приводу того, що позивачем не доведено факту того, що пошкодження завдані його транспортному засобу — автомобілю марки Hyundai модель Accent, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , були завдані саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, котра сталася 28 березня 2016 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки саме відповідач ОСОБА_3 визнана в судовому порядку винною особою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.
       Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції вірно визначив розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, оскільки врахував вартість проведеного ремонту пошкодженого автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу виникла з вини відповідача ОСОБА_3 та обгрунтовано стягнув з останньої майнову шкоду на користь позивача у розмірі 40 759,00 грн.
       Тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
       Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
       На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И ЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

       Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова