ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 679/82/21
Провадження № 22-ц/4820/1615/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
 
учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 серпня 2021 року (суддя Стасюк Р.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
в с т а н о в и в:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовної заяви вказувала, що 19.07.2019 року близько 07 год. 30 хв. у м.Нетішин відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій відповідач ОСОБА_3 , керуючи мотоциклом «Mustang-MT200», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення Правил дорожнього руху не обрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Citroen C3» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивачки, внаслідок чого отримав тілесне ушкодження середньої тяжкості. 
Того ж дня поліцією розпочате кримінальне провадження №12019240080000203 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 
25 вересня 2020 року кримінальне провадження закрито, на підставі вимог ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, який належить позивачці зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту про оцінку автомобіля №042Е від 13.01.2021 року вартість відновлювального ремонту складає 42456,99 грн. Наразі ремонт автомобіля не проведено, користуватися ним неможливо.
Відповідач, як особа, яка завдала шкоду джерелом підвищеної небезпеки повинен відшкодувати заподіяну позивачці матеріальну шкоду, оскільки саме він порушивши правила дорожнього руху, спричинив дорожньо-транспортну пригоду. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована не була, а тому відповідальність за шкоду, яка була заподіяна їй внаслідок пошкодження автомобіля має нести особисто відповідач.
Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 42456,99 грн. та 3855,64 грн. судових витрат.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність протиправної поведінки відповідача, що стала причиною виникнення ДТП, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою завданою транспортному засобу, який належить позивачці, в результаті ДТП, а також наявність вини відповідача у скоєнні ДТП, внаслідок чого відсутні підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивувала тим, що у суду першої інстанції були всі достатні докази для задоволення позову та стягнення з відповідача майнової шкоди спричиненої внаслідок ДТП. Посилаючись на приписи статей 1166, 1187 ЦК України вказувала, що суд не взяв до уваги, що шкода завдана особі чи майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. 
Вказувала, що судом не враховано, що водій ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, при цьому не застосував ручне гальмо, тому скоїв наїзд на її автомобіль, а тому його дії були в причинно-наслідковому зв`язку із скоєнням ДТП.
Апелянт зазначала, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав полісу обов`язкового страхування, а тому у разі експлуатації транспортного засобу без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність встановлену законом.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вказував, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, в якій він отримав тілесні ушкодження, було порушення ОСОБА_1 ряду вимог Правил дорожнього руху. Про те, що ДТП сталася з вини ОСОБА_1 підтверджується дослідженням під час проведення судової інженерно-транспортної експертизи обстановки та механізму ДТП №10.1-0085:20 від 13.04.2020 року. Висновок експерта підтверджує, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Citroen C3», д.н.з. НОМЕР_2 проїжджаючи по вул. Енергетиків у м.Нетішин рухалась не по правій смузі руху, а по лівій, та не впевнившись перед початком маневру, що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників руху, не подавши завчасно сигнал покажчиком повороту, почала раптово виконувати маневр праворуч з лівої смуги проїзної частини на праву, по якій в цей час проїжджав відповідач. Відповідач вказував, що він застосував екстрене гальмування, проте уникнути зіткнення з автомобілем позивачки не вдалося.
Зазначав, що у кримінальному провадженні він визнаний потерпілим, а до адміністративної відповідальності не притягався.
Разом з тим, ОСОБА_3 вважає необґрунтованою постанову про закриття кримінального провадження від 25 вересня 2020 року та вказує, що зміст постанови не відповідає обставинам справи. В ході досудового розслідування не встановлено та не доведено наявність в його діях порушення правил дорожнього руху, які б знаходилися в причинному зв`язку із настанням ДТП. Зазначає, що документами, на які посилається позивач, також не зазначено, що в його діях є порушення Правил дорожнього руху, а їх зміст позивач трактує невірно. 
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
09 листопада 2021 року ОСОБА_3 , одержав судову повістку про виклик у судове засідання, про що свідчить розписка (а.с. 118), тобто він повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді.
29 листопада 2021 року на електронну адресу Хмельницького апеляційного суду надійшло електронне повідомлення від Лилия Дрозд. При подальшому відкритті було встановлено, що це заява про перенесення розгляду справи від ОСОБА_3 , яка не містила вкладення з електронно-цифровим підписом автора.
Оскільки поважність причини неявки ОСОБА_3 , не встановлена, ОСОБА_3 реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Судом установлено, що згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 25 вересня 2020 року Нетішинського відділення поліції Славутського відділу Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, 19.07.2019 року близько 07 год. 30 хв. у м. Нетішин відбулось зіткнення мотоцикла марки «Mustang-MT200», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 із автомобілем марки «Citroen C3», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
В даній ДТП між транспортними засобами відбулося перехресне, ковзне зіткнення, під час якого первинний контакт відбувся між передньою лівою частиною переднього  колеса мотоцикла і правою середньою боковою частиною автомобіля, а саме в районі правої середньої стійки, причому повздовжня вісь переднього колеса мотоцикла та повздовжня вісь автомобіля в момент первинного контакту були приблизно під кутом 15+- 5 градусів. Зіткнення відбулося в поперечному напрямку в районі розташування місця закінчення сліду гальмування на відстані 1,8 м від правого краю проїзної частини дороги, а в повздовжньому напрямку не далі ніж 86 м від дорожнього знаку «Стоянка, зупинка заборонена». З моменту виявлення небезпеки для руху, тобто з моменту виявлення зміни напрямку руху автомобіля марки «Citroen C3», д.н.з.  НОМЕР_2 , водій мотоцикла марки «Mustang-MT200», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1   ОСОБА_3  застосував екстрене гальмування ножним гальмом, проте уникнути зіткнення не вдалося.
Водій ОСОБА_3  порушив п.п.13.1 ПДР України, тобто не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки в даному кримінальному провадженні строк досудового розслідування закінчився, в діях  ОСОБА_1  відсутній склад кримінального правопорушення, кримінальне провадження було закрито. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час настання дорожньо-транспортної пригоди 19.07.2019 року застрахована не була. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 згідно з полісом №ЕР.196994316 застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
Згідно звіту про оцінку автомобіля №042Е від 12.01.2021року, складеного суб`єктом оціночної діяльності  ОСОБА_4 , вартість відновлення (ремонту) з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Citroen C3» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає (без ПДВ) 37790,83 грн.. Вартість відновлення (ремонту) з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Citroen C3» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає (з ПДВ на запасні частини та матеріали) 42456,99 грн.. ОСОБА_1 понесла витрати на складання цього висновку у розмірі 2800 грн. 
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.
За змістом п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Аналіз статей 1166, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що у випадку завдання шкоди внаслідок зіткнення транспортних засобів (взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) така шкода відшкодовується на загальних підставах.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
У разі виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає майнова відповідальність застрахованої особи, страховик повинен відшкодувати оцінену шкоду в межах ліміту своєї відповідальності. 
Зважаючи на обставини встановлені судом, оцінюючи докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 , внаслідок чого позивачу ОСОБА_1 завдано майнової шкоди. Між механічними пошкодженням автомобіля позивачки та діями відповідача є прямий причинно-наслідковий зв`язок. 
Відсутність постанови про адміністративне правопорушення не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки за відсутності постанови про адміністративне правопорушення зазначені обставини підлягають встановленню на загальних підставах.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована у страховій компанії, тому відповідач несе цивільно-правову відповідальність та зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 спричинену внаслідок ДТП матеріальну шкоду.
в) щодо розміру матеріальної шкоди
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В силу ст. 29 Закону України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-ІV) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що шкода потерпілому відшкодовується у розмірі реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямих збитків, яких зазнав потерпілий.
У разі пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. При цьому відшкодуванню підлягають лише ті витрати потерпілого, які пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля від наслідків дорожньо-транспортної пригоди.
Визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження, здійснюється з урахуванням оціночних процедур, установлених чинним законодавством, у тому числі Методикою, за наслідками яких визначається вартість відновлювального ремонту (вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів, вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту) з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
За загальним правилом у разі проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу потерпілим сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного законом податку на додану вартість. Наразі, потерпілий має право на відшкодування витрат зі сплати цього податку за рахунок страховика, якщо понесення ним таких витрат під час відновлювального ремонту транспортного засобу буде підтверджено відповідними доказами.
Як вбачається із матеріалів справи, за звітом про оцінку автомобіля №042Е від 12.01.2021 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , вартість відновлення (ремонту) з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Citroen C3» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає без ПДВ 37790,83 грн.. Вартість відновлення (ремонту) з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Citroen C3» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає (з ПДВ на запасні частини та матеріали) 42456,99 грн.. Пошкоджений автомобіль на теперішній час не відремонтовано. Належних доказів зі сплати податку позивачем суду не надано.
Зважаючи на вищезазначене, відшкодуванню з відповідача на користь позивача підлягає, вартість відновлення (ремонту) з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Citroen C3» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає (без ПДВ) 37790,83 грн. 
Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позові, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
З огляду на викладене, з ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1  слід стягнути 37790,83 грн. матеріальної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов ОСОБА_1 заявлено з ціною 42456,99 грн. та задоволено на суму 37790,83 грн., тобто на 89% (37790,83?100?42456,99).
Тому з ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивачки судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 4512,30 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 37790,83 грн., судові витрати в розмірі 4512,30 грн., а всього 42303,13 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 грудня 2021 року.

Судді:                                                                         Т.О. Янчук

                                                                               А.В. Купельський

                                                                               О.І. Ярмолюк