ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2021 р.                      Справа №914/346/20 (914/155/21)

м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого – судді                              МАТУЩАКА О.
суддів                                                            БОЙКО С.
                                                            БОНК Т.

за участю секретаря судового засідання           Кіри М.

за участю представників учасників у справі: 
від апелянта –           Богуш І.А. адвокат за довіренністю №2101/4 від 13.01.2021; Ромашин 
В.М.(керівник);
від боржника –           Рустамова Н.Р.  адвокат за довіренністю б/н від 16.04.2021; 
ліквідатор –                     Пурій Р.П. – арбітражний керуючий,

розглянувши апеляційну скаргу                    Товариства з обмеженою відповідальністю                     «Україна 2001», смт Теофіполь Хмельницької області 

на рішення                                                  Господарського суду Львівської області від 22.06.2021 (повний текст 02.07.2021, суддя Артимович В.М.) 

у справі                                                   №914/346/20 (914/155/21)

за позовом                                                  Приватного підприємства «Захід-Агроінвест», 
м. Львів

до відповідача                                        Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001», смт. Теофіполь Хмельницької області

про                                                            стягнення 2 858 771,15 грн заборгованості і пені 

у межах справи про банкрутство           № 914/346/20

за заявою ініціюючого кредитора          Приватного підприємства «Лан-Оіл Трейд»,                                                                       м.Львів

про                                                            банкрутство Приватного підприємства «Захід-                                                                      Агроінвест», м.Львів

ВСТАНОВИВ:

Суть спору та фактичні обставини справи.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.02.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство ПП «Захід-Агроінвест», введено процедуру розпорядження майном та мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, а розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Ракущинця А.А. 
Ухвалою від 29.04.2020 суду відсторонено арбітражного керуючого Ракущинця А.А. від виконання повноважень розпорядника майна.
Ухвалою від 13.05.2020 призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Рудого А.М.
Ухвалою від 24.06.2020 грошові вимоги конкурсного кредитора ТОВ «Україна 2001» визнано в сумі 22       929    583,53 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника, з яких: 4 204,00 грн. (судовий збір) - перша черга; 22    925 379,53 грн. (основний борг) - четверта черга.
Ухвалою суду від 10.07.2020 окрім іншого, затверджено  перелік та розмір визнаних вимог кредиторів ПП «Захід-Агроінвест» які підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів боржника,  визначено перелік та розмір не визнаних судом вимог кредиторів.
Постановою суду від 24.07.2020 ПП «Захід-Агроінвест» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Пурія Р.П.
Боржником в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Пурія Р.П.  20.01.2021 подано позовну заяву в межах справи про банкрутство до конкурсного кредитора ТОВ «Україна-2001» про стягнення 2    858    771, 15 грн, з якої 2    625    978,07 грн заборгованості за надані послуги та 232    793, 08  грн. пені.   Ухвалою суду від 09.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду в межах провадження у справі № 914/346/20, ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін із призначенням підготовчого засідання.
Рішенням суду від 22.06.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача – ТОВ «Україна 2001» на користь позивача (боржника у справі про банкрутство) ПП «Захід-Агроінвест» 2    625    978,07  грн основного боргу,  169    640,48 грн пені та 41    934,28 грн   відшкодування витрат на оплату судового збору. В частині позовних вимог щодо стягнення 63    152,60 грн пені, відмовлено.
Рішення обґрунтоване підтвердженими доказами позивача про наявність заборгованості відповідача за надані послуги з переробки соняшнику на давальницьких умовах (екстракційне виробництво), підтверджена актами наданих послуг у сумі 2    625    978,07 грн, а стягнення пені у сумі 169    640,48 грн  обґрунтоване п.11.2 договору № 15/10-пс від 15.10.2019. 
При цьому, судом першої інстанції враховано:
-          преюдиційність згідно ч.4 ст. 75 ГПК України  попередньої ухвали суду у межах справи про банкрутство від 24.06.2020, якою визнано грошові вимоги  кредитора загалом у сумі 22     929    583,53 грн;
-           недобросовісність кредитора – ТОВ «Україна-2001» всупереч вимог п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України, яке виразилося у неповідомленні таким кредитором про наявність факту зарахування однорідних зустрічних грошових вимог під час подання заяви з грошовими вимогами до боржника та під час судового  розгляду такої заяви;
-          спірність зустрічних однорідних вимог, що суперечить правовим висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеним у постановах від 24.01.2018 у справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 по справі № 910/13205/17, від 25.04.2018 у справі №910/6781/17, від 25.07.2018 у справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 13.11.2018 у справі № 914/163/14, від 02.04.2019 у справі № 918/539/18. 
           Не погоджуючись із таким рішенням, відповідачем подано до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу у якій просить суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Така апеляційна скарга обґрунтована тим, що внаслідок неузгодженості роботи бухгалтерського програмного забезпечення ТОВ «Україна 2001» та неналежного виконання бухгалтером своїх посадових обов`язків при підготовці заяви про визнання кредиторських вимог до боржника від 23.03.2020 ТОВ «Україна 2001» не було враховано заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог між ПП «Захід –Агроінвест» та ТОВ «Україна 2001», яка була складена ПП «Захід-Агроінвест» 04.11.2019. Зважаючи на такі обставини, на думку апелянта, заборгованість ТОВ «Україна 2001» перед ПП «Захід-Агроінвест» відсутня внаслідок припинення зобов`язань на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 8    590    018, 53 грн.
У відзиві а апеляційну скаргу від 10.09.2021 № 01-14/914-09/1 ліквідатор боржника загалом послався на ті ж обставини та ті правові норми, якими обгрунтоване оспорюване рішення суду першої інстанції та додатково зазначив, що:
-          проведення взаємозаліку не відображено у бухгалтерському обліку ПП «Захід-Агроінвест»;
-           невідповідність відтиску круглої печатки ПП «Захід-Агроінвест» на заяві про зарахування однорідних зустрічних вимог від 04.11.2019 тій, яка на той час відповідала оригінальній і яка на даний час є у ліквідатора та передана йому останнім директором боржника Кабюком Ю.В.;
-          можливість застосування преюдиції за ухвалою суду в межах справи про банкрутство передбачена викладеними правовими висновками у постановах Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 та від 13.10.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011.
При цьому, позивачем не заперечується факт існування зустрічних зобов`язань перед кредитором у справі про банкрутство та відповідно перед відповідачем у цій справі позовного провадження на ту ж суму 8    590    018, 53 грн, до якого увійшла заборгованість, що виникла згідно договору №15/10-пс від 15.10.2019, що є підставою позовних вимог у цій справі. 
Присутні у судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на таку. Окрім цього, представники апелянта додатково послалися на те, що під час подання та розгляду заяви з грошовими вимогами діяли відповідно до принципів господарського судочинства, передбачених ст.    13 та 14 ГПК України: «Змагальність сторін» та «Диспозитивність господарського судочинства», а зазначений у рішенні суду та відзиві на апеляційну скаргу принцип «добросовісності», передбачений п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, є нормою матеріального, а не процесуального права і може застосувуватися  лише до  господарських правовідносин, а під час судового розгляду застосовуються інші, прямо протилежні принципи, передбачені зазначеними вище  ст.ст. 13 та 14 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи в сукупності з доводами та запереченнями представників сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та відповідно скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, між ПП «Захід-Агроінвест» (виконавець) та ТзОВ «Україна 2001» (замовник) укладено15.10.2019  договір № 15/10-пс на переробку соняшнику на давальницьких умовах (екстракційне виробництво) (далі - договір), відповідно до умов якого замовник зобов`язується передати виконавцю давальницьку сировину у строки та на визначених у договорі умовах, оплатити виконавцю виконані роботи з переробки такої сировини, оплатити виконавцю послуги з відвантаження продукції у випадку завантаження у вагони, а виконавець зобов`язується переробити сировину та безкоштовно зберігати готову продукцію до остаточного її забору замовником.
Згідно п. 6.5. договору визначено, що виконавець, після переробки сировини (її партії) складає акт виконаних робіт та виробничий звіт (форма №23) де вказується кількість продукції та вартість переробки давальницької сировини. Виконавець після складання акту виконаних робіт підписує і скріплює його своєю печаткою, після чого передає замовнику. Замовник протягом 3 (трьох) календарних днів з дня отримання зазначеного акту виконаних робіт підписує та скріпляє його своєю печаткою, та повертає один екземпляр виконавцю. У разі розбіжностей або зауважень з боку замовника, останній повертає акт виконавцю із своїми зауваженнями. 
Відповідно до п. 8.1. договору, оплата вартості робіт з переробки сировини здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця на підставі рахунку протягом 120 операційних (банківських) днів з дати підписання сторонами Акту виконаних робіт (п. 6.5. договору).
Згідно п. 1  додаткової угоди від 30.10.2019 до договору №15/10-пс на переробку соняшнику на давальницьких умовах (екстракційне виробництво) від 15.10.2019 , редакцію п.8.1. викладено у наступній редакції: «Оплата вартості ціни робіт з переробки сировини (її партії) здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний (розрахунковий) рахунок виконавця на підставі рахунку протягом 2 (двох) операційних (банківських днів) з дати підписання сторонами акту виконаних робіт (п.6.5. договору). У випадку наявності заборгованості виконавця перед замовником за іншими правочинами (строк виконання яких настав), зобов`язання замовника, за даним договором відразу припиняються повністю або частково в залежності від суми заборгованості виконавця, шляхом взаємозаліку зустрічних однорідних грошових вимог між виконавцем і замовником, а зобов`язання виконавця перед замовником автоматично зменшуються на суму зобов`язань замовника перед виконавцем за цим договором».
На виконання умов договору, замовником та виконавцем підписано акти надання послуг № 634 від 30.10.2019 на суму 400 721,84 грн, № 658 від 18.11.2019 на суму 51 468,90 грн, № 657 від 12.11.2019 на суму 2    111 322,73 грн, № 656 від 06.11.2019 на суму 62 464,60 грн, які були на думку позивача  неоплаченими  і строк оплати по яких настав.
Згідно відзиву на позов  відповідача, поданого суду першої інстанції 05.03.2021, ТОВ «Україна 2001» отримало 04.11.2019 від ПП «Захід-Агроінвест» заяву про проведений взаємозалік зустрічних однорідних грошових вимог на суму 8 590 018,53 грн, в тому числі і по вимогах ПП «Захід-Агроінвест» до ТОВ «Україна 2001» за надання послуг по переробці сояшника  на давальницьких умовах (екстракційне виробництво) згідно договору  від 15.10.2019 № 15/10-пс у сумі 400    721,84 грн. 
Вказана заява підписана директором ПП «Захід-Агроінвест» В.М.Грачем того ж 04.11.2019. 
У завершальній частині такої заяви загалом зазначено, що зобов`язання ТзОВ «Україна 2001» перед ПП «Захід-Агроінвест» за договором № 15/10-пс на суму 400    721,84 грн припинені на підставі заяви про проведений взаємозалік зустрічних однорідних грошових вимог, оскільки на дату виникнення у ТзОВ «Україна 2001» цих зобов`язань заборгованість ПП «Захід-Агроінвест» перед ТзОВ «Україна 2001» по інших договорах складала 14    335 361,00 грн.
За твердженнями відповідача, інша сума заборгованості по решта вимогах у розмірі 2    225    256,23 грн., яка виникла   на підставі зазначених вище актів наданих послуг № 658 від 18.11.2019 на суму 51 468,90 грн, № 657 від 12.11.2019 на суму 2    111 322,73 грн, № 656 від 06.11.2019 на суму 62 464,60 грн на виконання умов того ж договору № 15/10-пс від 15.10.2019 погашена автоматично  шляхом зарахування однорідних зустрічних грошових вимог на виконання  п. 1 додаткової угоди від 30.10.2019.  
Судом апеляційної інстанції, враховуючи відсутність заперечень будь-якої із сторін про можливу відсутність зустрічних грошових зобов`язань, враховується наступне нормативно-правове регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
У випадках, передбачених цим Кодексом або    Законом України    «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», судовий розгляд закінчується постановленням ухвали, прийняттям постанови чи видачею судового наказу.
Очевидним та підтвердженим численною судовою практикою Верховного Суду  є той факт, що законодавець приймаючи та публікуючи Кодекс України з процедур банкрутства (надалі КУзПБ), яким припинено дію Закону України  «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у його основній та переважній частині, помилково не вніс змін до ГПК України в частині, де згадується цей Закон замість КУзПБ.     
Так, у ч.2 ст. 7 КУзПБ згадується рішення суду, де у абз. 3 цієї частини регламентується,  що господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними    Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Натомість, згідно  окремих абзаців ч.2 ст. 47 КУзПБ, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого    частиною першою    статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.
Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.
Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).
Таким чином, КУзПБ передбачено постановлення судом в межах справи про банкрутство і рішень суду, і ухвал з у рахуванням вимог ГПК України, які відповідно повинні  відрізнятися одне від одного не тільки за формою, змістом, а і за юридичною силою та відповідно і юридичними наслідками.
Як видно вище із зазначеної ч.2 ст. 47 КУзПБ, ухвала суду якою визнано грошові вимоги конкурсного кредитора, може бути застосована лише у двох випадках у справі про банкрутство для: 1) встановлення розміру коштів, які має заплатити боржник такому кредитору у відповідній процедурі; 2) визначення права вирішального голосу як у загальних зборах кредиторів, так і у комітеті кредиторів пропорційно його вимог до вимог усіх інших конкурсних кредиторів, тобто здійснювати управління процедурами у справі про банкрутство.    
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст. 13, ч.ч.1, 2 ст. 14 ГПУ України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Можливість застосування вказаних вище двох фундаментальних принципів господарського судочинства та те, що у підготовчому засіданні у справі про банкрутство суд не розглядає спори по суті (в частині вимог конкурсних кредиторів) передбачено правовим висновком у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 916/3619/19 від 24.09.2020, де зокрема зазначено, що положеннями ст.36 КУзПБ з метою реалізації засад змагальності при розгляді справи про банкрутство у підготовчому засіданні боржнику надано право на подання відзиву на заяву про відкриття провадження у справі та викладення своїх заперечень щодо вимог заявника (заявників) з наданням доказів необгрунтованості таких вимог.
Враховуючи зазначені  вище норми чинного законодавства та правові висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що кредитор у справі про банкрутство ТОВ «Україна 2001» мав процесуальну можливість і відповідно процесуальне право користуватися названими вище двома процесуальними  принципами і відповідно правомірно (навіть якщо б і знав про існування заяви про зустрічне зарахування) не повідомляти суд і не подавати з цього приводу доказів у підготовчому засіданні під час розгляду його заяви з грошовими вимогами до боржника.   При цьому, наявність чи відсутність у бухгалтерському обліку боржника (позивача у цьому провадженні) відомостей про зустрічне зарахування однорідних вимог будь-яким чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки є внутрішнім обліком (документом), вплив на який і ведення якого має лише сам боржник.
Обґрунтованість дій відповідача щодо можливості зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджується вимогами ст.ст. 202, 203 ГК України якими  визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Аналогічне правове регулювання зарахування зустрічних вимог передбачено і ст. 601 ЦК України. 
Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином. 
Окрім того, зважаючи на свободу договору, передбачену ст. 627 ЦК України, а також на відсутність законодавчої заборони на укладення змішаного договору, можливість укладання якого передбачена ст.  628 ЦК України, позивачем правомірно застосовано п.1  додаткового договору від 30.10.2019 із зміненим п.8.1. основного договору від 15.10.2019 та відповідно проведено зарахування решти однорідних зустрічних вимог  у сумі 2    225    256,23 грн, яка не увійшла до суми зарахування, проведеного згідно заяви від 04.11.2019.  
Щодо преюдиційності ухвали суду про визнання грошових вимог як конкурсного кредитора ТОВ «Україна 2001», то судом апеляційної інстанції береться до уваги наступне.    
Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Таким чином, ухвала суду якою визнано грошові вимоги у цій же справі від 24.06.2020  про банкрутство відповідача не створює обставин, які не потребували б доведення під час вирішення інших спорів та відповідно не створює преюдицію, оскільки не є рішенням суду, а  ухвалою, яка має юридичне значення лише для визначення розміру грошового зобов`язання боржника щодо конкурсного кредитора (а не обов`язку кредитора щодо боржника) та право на голосування такого кредитора кількістю голосів, пропорційно до сукупності вимог інших конкурсних кредиторів.
При цьому, заперечення та доводи боржника (позивача) про те, що судовою практикою у  постановах Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 та від 13.10.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011 встановлена можливість застосування преюдиції на підставі аналогічної ухвали суду у справі про банкрутство є незмістовними, оскільки такі правові висновки у вказаних двох судових рішеннях Верховного Суду відсутні, така юридична проблематика не була предметом правового аналізу і оцінки судом касаційної інстанції.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 3 ГПК України,      судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до    Конституції України, цього Кодексу,    Закону України    «Про міжнародне приватне право»,    Закону України    «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. А згідно ч.1 і 2  ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, і лише ч.4 вказаної норми Кодексу України передбачено, що  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Посилання позивача та суду першої інстанції на наявність численної судової практики Верховного Суду (вказано у описовій частині цієї постанови), що зарахування зустрічних однорідних вимог може мати лише місце у разі спільної згоди сторін, саме і вказує на те, що у цьому спорі така згода була і існує на даний час, оскільки підтверджується письмовою заявою самого ж позивача та умовами додаткової угоди від 30.10.2019. Невизнання  такої заяви та умов додаткової угоди особою, яка стала виконувати  обов`язки керівника боржника (ліквідатор) значно пізніше, не може бути підставою для неврахування такої згоди на зарахування однорідних зустрічних вимог з огляду також на відсутність чинного судового рішення про визнання  недійсним такого одностороннього правочину та додаткової двосторонньої угоди.  
Окрім цього, навіть наявність заперечень однієї із сторін проти зарахування однорідних зустрічних вимог, що відбувається за одностороннім правочином, не може бути перешкодою для такого зарахування в силу правового висновку, викладеного у п. 51 постанови Верховного Суду у складі суддів Обєднаної палати Касаційного господарського суду  від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19. 
Також не є належними доводи позивача які взяті до уваги содом першої інстанції, що відповідач у справі про банкрутство під час подання заяви з грошовими вимогами діяв недобросовісно і це є визначеною законом підставою для відхилення його заперечень, оскільки такий принцип передбачений п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України є нормою матеріального, а не процесуального права і може застосовуватися  лише до  господарських правовідносин, які в силу п. 4 тієї ж ч.1 ст. 3 цього ж Кодексу є вільними, а під час судового розгляду застосовуються зовсім інші процесуальні принципи, де принцип добросовісності – відсутній і не може бути застосований.
Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З огляду на припинення основного зобов`язання зустрічним  зарахуванням однорідних грошових вимог, нарахування та стягнення пені на неіснуюче  грошове зобов`язання є необґрунтованим.    
Враховуючи зазначені положення законодавства та встановлені обставини, апеляційний господарський суд вважає позовні вимоги позивача (боржника у цій справі про банкрутство)  необгрунтованими, тому такі не можуть бути задоволеними.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене вище, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а  оскаржуване рішення  місцевого господарського суду  скасуванню із прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню,  в силу ст. 129 ГПК України, витрати відповідача на сплату судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції стягуються з позивача.  
Керуючись ст. ст. 269 - 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» задовольнити.

2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 22.06.2021 у справі №914/346/20 (914/155/21) скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» про стягнення 2    858    771,15  грн відмовити.

3.          Стягнути з Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» (79067, м.Львів, вул.Богданівська, 15А, код. ЄДРПОУ 32865702) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» (30600, Хмельницька область, смт Теофіполь, вул.Небесної сотні, 37 В, код ЄДРПОУ 35080933) суму 62    901,42 грн витрат по оплаті судового збору  за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнення судового збору з позивача здійснювати у процедури банкрутства з дотриманням вимог п.1 ч.1 ст. 64  КУзПБ.  

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства. 

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя                                                                      О. МАТУЩАК

Судді                                                                                          С. БОЙКО

                                                                                                    Т. БОНК