Дата документу 30.11.2021 Справа № 332/3465/20

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
30 листопада 2021 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 332/3465/20
Провадження №22-ц/807/3823/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ємець Артема Юрійовича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року, повний текст якого складено 06 вересня 2021 року, в складі судді Яцуна О.С., в справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі зареєстровані та проживають у кв. АДРЕСА_1 . Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, а відповідачі отримують надані послуги. Внаслідок того, що відповідачі не виконують свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01.11.2014 по 01.12.2020 у розмірі 71 929,33 грн.
Ураховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 71 929, 33 грн., а також судові витрати у розмірі 2102, 00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1   на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.11.2014 по 16.11.2017 у розмірі 27 204,30 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 17.11.2017 по 01.12.2020 у розмірі 44 725,03 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» судовий збір у розмірі 397,28 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь Концерну «МТМ» судовий збір у розмірі 1704,72 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Ємець А.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов частково задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача тільки заборгованість за опалення з урахуванням строків позовної давності, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що законодавством не передбачено, що у випадку, якщо лічильник не пройшов повірку, то це дозволяє організації, що надає послуги з тепло- та водопостачання нараховувати плату згідно з нормами споживання. Позивач не довів, що прилад обліку є несправним, а тому нарахування заборгованості за нормами споживання є незаконним. Також позивачем не надано доказів інформування відповідача про необхідність повірки лічильника.

Від Концерну «МТМ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду – залишити без змін.

У відзиві зазначає, що споживачам послуг Концерну «МТМ» з червня 2018 року у рахунках на сплату комунальних послуг було розміщене попередження про необхідність проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. З 01 січня 2019 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів. ОСОБА_1 не було своєчасно проведено планову державну повірку лічильника у відповідний строк, тому показники приладу обліку вважаються недостовірними. З лютого 2019 року позивачем було знято прилад обліку відповідача з абонентського обліку в зв`язку з відсутністю державної повірки, а плата за надані послуги з постачання гарячої води нараховувалась позивачем, відповідно до вимог законодавства, за нормами споживання – 0, 140 м3 на 1 особу на добу. Суд першої інстанції правомірно та на законних підставах задовольнив позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачі як споживачі комунальних послуг неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідачами, всупереч вимог законодавства, не була здійснена періодична повірка приладу обліку гарячої води, а тому нарахування здійснювалось відповідно до нормативів. Строк позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки був перерваний відповідачами у лютому 2017 року внесенням платежу, а з березня 2020 року відповідний строк продовжено на строк дії карантину відповідно до вимог законодавства.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) ( ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Судом встановлено, що згідно відповідей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 27.01.2021,відповідач ОСОБА_2  зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_2  з 22.01.2014 по теперішній час;відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 24.11.2011 по теперішній час (а.с. 14-15).

07.12.2011 між Концерном «МТМ» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9-11).

Відповідно до копії Договору дарування квартири від 17.11.2017, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В., відповідач ОСОБА_2 подарувала відповідачу ОСОБА_1 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 42-44), що також підтверджується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 81).

Отже, між сторонами склались правовідносини з надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води за період з 01.11.2014 по 01.12.2020 становить 71 929,33 грн. (а.с. 7-8).

Обґрунтовуючи нарахування заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання, Концерн «МТМ» посилався на те, що відповідачами не було своєчасно проведено планову державну повірку лічильника, у зв`язку з чим показники приладу є недостовірними, з лютого 2019 року лічильник знято з комерційного обліку та плата за послуги централізованого гарячого водопостачання нараховується за нормативами водоспоживання та водовідведення.

За приписами п.п. 17, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам; періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 затверджено  міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, відповідно до яких міжповірочний інтервал лічильника води становить 4 роки.
Сторонами не оспорюється, що 19 лютого 2014 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено і позивачем прийнято на абонентський облік квартирний прилад обліку гарячої води (а.с. 70).

Таким чином, прилад обліку гарячої води, встановлений в квартирі відповідачів, підлягав періодичній повірці у 2018 році.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (станом на час виникнення спірних правовідносин в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Відповідно до п. 9 Правил № 630 у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Згідно п. 15 Правил № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.
Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці.
Підпунктом 4 п. 32 Правил № 630 встановлено обов`язок виконавця контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.
Відповідно до пп. 6 п. 29 Правил № 630 споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.
При цьому, обов`язком споживача відповідно до пп. 1 п. 30 Правил № 630 є оплата послуг.
Отже, пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» суб`єкт господарювання - зареєстрована в установленому законодавством порядку юридична особа (підприємство, установа, організація) незалежно від організаційно-правової форми і форми власності (далі - підприємства та організації) та фізична особа - підприємець, які провадять діяльність на території України.

Процедуру подання засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) визначено Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 474 (далі – Порядок).

Відповідно до п.7 Порядку, виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.
Споживач забезпечує у зазначений в повідомленні строк доступ представника виконавця до засобу вимірювальної техніки (п.8 Порядку).

Відповідно до п.9-12 Порядкудемонтаж засобу вимірювальної техніки проводиться представником виконавця виключно у присутності споживача та оформляється актом за формою згідно з додатком 2. До початку демонтажу засобу вимірювальної техніки представник виконавця: здійснює огляд засобу вимірювальної техніки щодо відсутності механічних пошкоджень та ознак самовільного втручання в його роботу; перевіряє наявність та цілісність пломб, стан різьбових з`єднань, наявність відбитків повірочного тавра. На час проведення періодичної повірки або ремонту засобу вимірювальної техніки виконавець встановлює тимчасовий засіб вимірювальної техніки. Після демонтажу засобу вимірювальної техніки виконавець забезпечує його транспортування для проведення періодичної повірки або ремонту.

Тобто, споживач має право на періодичну повірку засобів обліку, а виконавець зобов`язаний проводити таку повірку і контролювати міжповіркові інтервали.

Отже, відповідно до Порядку, виконавець зобов`язаний проінформувати споживача про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, і надання вказаної інформації чітко регламентовано, а саме шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.

Таким чином, законодавством зроблено акцент на належне повідомлення споживача, яке повинно бути підтверджено.

Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, виконавцем яких є Концерн "МТМ", тому саме позивач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартирі відповідачів, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Посилання Концерну «МТМ» щодо належного повідомлення відповідачів про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, шляхом надсилання рахунків про сплату з відповідною інформацією не можна вважати належним повідомленням відповідачів, оскільки в такому разі відсутні підтвердження отримання таких повідомлень.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази інформування відповідачів про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки відповідно до вимог законодавства.

Невиконання позивачем свого обов`язку не може тягнути за собою збільшення грошових зобов`язань відповідачів.

У пункті 10 Правил № 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630).

Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі засобу обліку гарячої води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.

Докази несправності лічильника гарячої води, що не підлягає усуненню, матеріали справи не містять.

Посилаючись на зняття з лютого 2019 року лічильнику з комерційного обліку, Концерн «МТМ» не надав відповідний акт.

Непроведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, без надання підтверджень належного повідомлення відповідачів про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки і невжиття заходів щодо своєчасної повірки засобу обліку води, встановленого у квартирі відповідачів, дії позивача щодо нарахування вартості послуг з постачання гарячої води по місячній нормі споживання є безпідставним.

Суд першої інстанції, пославшись в обґрунтування своїх висновків на те, що відповідачі самостійно не здійснили проведення періодичної повірки засобу обліку гарячої води, не врахував, що суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність з централізованого водопостачання гарячої води до будинку відповідача, є Концерн «МТМ», тому саме позивач є виконавцем послуг із водопостачання гарячої води на нього покладається обов`язок проводити повірку засобів обліку гарячої води.

Зважаючи на те, що Концерн «МТМ» не контролював міжповіркові інтервали і не забезпечив проведення повірки установленого у квартирі відповідачів приладу обліку гарячої води, та матеріали справи не містять доказів несправності лічильника гарячої води, що не підлягає усуненню,суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нарахування боргу за надання послуг гарячого водопостачання згідно з діючими нормативами споживання та наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги гарячого водопостачання, нарахованої з лютого 2019 року. 

Отже, оскільки заборгованість за водопостачання гарячої води з лютого 2019 року виникла у відповідачів у зв`язку з нарахуванням їм оплати за послуги згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку гарячої води, що суперечить пункту 10 Правил № 630, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за постачання гарячої води з лютого 2019 року не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю. 

Стягнення заборгованості позивачем можливо після врахування показань засобів обліку гарячої води і проведення перерахунку заборгованості при встановленні факту споживання відповідачами послуги з гарячого водопостачання з розрахунку обсягу витрат гарячої води згідно з показаннями засобів обліку води.

Крім того, з розрахунку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що плата за послуги з гарячого водопостачання у 2018 році, коли прилад обліку гарячої води, встановлений в квартирі відповідачів, підлягав періодичній повірці, не нараховувалась.

Ураховуючи, що в квартирі відповідачів 19 лютого 2014 року був встановлений прилад обліку гарячої води, міжповірочний інтервал якого становить 4 роки, стягнення заборгованості за послуги гарячого водопостачання, яка виникла у жовтні 2015 року в розмірі 4569, 46 грн., серпні 2016 року в розмірі 7 291, 01 грн., травні 2017 року в розмірі 4 147, 18 грн. є обґрунтованою.

Матеріали справи не містять доказів того, що у вищевказані періоди оплата нараховуваласьзгідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку гарячої води.
Відповідачами не спростована заборгованість за послуги гарячого водопостачання у вказані періоди.

Послуги з централізованого опалення також відносяться до комунальних послуг.

Відповідачами не заперечується невиконання ними обов`язку щодо оплати послуг з централізованого опалення.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути з нього на користь позивача заборгованість по платі за опалення, проте, з урахуванням строків позовної давності.

В суді першої інстанції відповідачем також було заявлено про застосування строків позовної давності.

Так, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 

Пунктом 18 Правил № 630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. 

Згідно з п.9 Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 07 грудня 2011 року розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів – не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. 

Концерн «МТМ» звернувся до суду з цим позов 17 грудня 2020 року.

Крім того, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»  розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258 пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 17 грудня 2020 року, а також термін внесення платежів – не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності за платежами, період сплати яких настав до лютого 2017 року включно.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за період з листопада 2014 року по січень 2017 року задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Отже, з огляду на продовження строків, визначених ст..257 ЦК України на строк дії карантину на території України, який установлено 12.03.2020 та діяв на час подання позову в цій справі, позивачем не пропущена позовна давність за платежами, заборгованість за якими виникла за період з лютого 2017 року по листопад 2020 року.

Платіж, нарахований за лютий 2017 року, входить до заборгованості, яка підлягає стягненню, оскільки термін його сплати настав 21 березня 2017 року.

Таким чином, заборгованість за послуги з централізованого опалення підлягає стягненню за період з лютого 2017 року по листопад 2020 року, а заборгованість за послуги постачання гарячої води підлягає стягненню за травень 2017 року, у межах позовної давності. 

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги постачання гарячої води за період з лютого 2019 року по листопад 2020 року не підлягають задоволення, як зазначалось, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суд першої інстанції про переривання перебігу строку позовної давності в цій справі, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Верховний Суд в постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 760/16111/15-ц, 07 квітня 2021 року в справі № 301/1310/16-ц, від 14 квітня 2021 року в  справі № 759/16720/16-ц. 

Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював платежі з оплати послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , у грудні 2014 року, у березні 2015 року.

Здійснення відповідачем платежів в більшому розмірі, аніж було нараховано відповідно, свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період в межах строку позовної давності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що останнє здійснення платежу у розмірі, який перевищував щомісячний платіж здійснено у березні 2015 року, що свідчить про переривання строку позовної давності щодо заборгованості, яка виникла до березня 2015 року.

Отже, перебіг позовної давності за заборгованістю, яка виникла за період з листопада 2014 року по березень 2015 року розпочався заново з квітня 2015 року та закінчився у квітні 2018 року.

Крім того, відповідачем здійснювались платежі у жовтні 2016 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 500 грн., у листопаді 2016 року за послуги постачання гарячої води в розмірі 300 грн., у лютому 2017 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 700, 05 грн., які не перевищували розмір щомісячних платежів.

Ураховуючи, що відповідачем у вказані періоди здійснювалися платежі, які не перевищували розмір щомісячних платежів, такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про переривання перебігу строку позовної давності.

Щодо вимог позивача про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Стаття 543 ЦК України передбачає. що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач (індивідуальний) – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.
Відповідно до частин 3 статті 9 Закону України  «Про  житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Ураховуючи, що відповідач ОСОБА_1  зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_3  з 24.11.2011 по теперішній час, а відповідач  ОСОБА_2  була власником вказаної квартири з 22 жовтня 2011 по 17 листопада 2017 року, та не зареєстрована за вказаною адресою, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року (період сплати платежу за листопад 2017 року настав у грудні 2017 року) підлягає солідарному стягненню з відповідачів, а заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по листопад 2020 року підлягає стягненню лише з ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги постачання гарячої води за травень 2017 року у розмірі 4147, 18 грн., та за надані послуги з централізованого опалення за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 3 338, 87 грн., та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 25 669, 82 грн.

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги постачання гарячої води за травень 2017 року у розмірі 4147, 18 грн., та за надані послуги з централізованого опалення за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 3 338, 87 грн., а разом – 7 486, 05 грн., та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 25 669, 82 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь Конценру «МТМ» за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 105, 10 грн.
З ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь Конценру «МТМ» за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 861, 82 грн.
Ураховуючи, що апеляційну скаргу задоволено на 54 %, з Конценру «МТМ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1702, 62 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, Концерн «МТМ», на який покладається більша сума судових витрат, має відшкодувати ОСОБА_1 різницю між зазначеними сумами, що становить 840, 80 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ємець Артема Юрійовичазадовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 рокув цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:
Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води -задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_2 ),  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_3 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, рахунок №  НОМЕР_3  в ЗОУ АТ «Ощадбанк», МФО 313957, ЄДРПОУ 32121458, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127, ІПН: 321214508249) заборгованість за надані послуги постачання гарячої води за травень 2017 року у розмірі 4147, 18 грн. (чотири тисячі сто сорок сім гривень 18 копійок), та за надані послуги з централізованого опалення за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 3 338, 87 грн.(три тисячі триста тридцять вісім гривень 87 копійок), а разом – 7 486, 05 грн.(сім тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 05 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, рахунок № НОМЕР_3 в ЗОУ АТ «Ощадбанк», МФО 313957, ЄДРПОУ 32121458, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127, ІПН: 321214508249) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 25 669, 82 грн. (двадцять п`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень 82 копійки).
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, рахунок №  НОМЕР_4  ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127, ІПН: 321214508249)  судовий збір у розмірі 105, 10 грн.(сто п`ять гривень 10 копійок).
Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ЄДРПОУ 32121458) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова