П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р. Категорія: 112010200	м.Одеса	Справа № 420/10864/21	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
час і місце ухвалення: спрощене провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України, в якому позивач просив: - визнати неправомірними дії Головного УПФУ в Одеській області щодо відмови у виплаті позивачу пенсії з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати з 29.04.2021 року пенсії, обчисленої відповідно до  Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ  та скасувати рішення від 29.04.2021 № 155250003922 в частині її обмеження максимальним розміром; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести виплату пенсії по інвалідності позивачу відповідно до  статті 86 Закону України "Про прокуратуру", з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати - 34 082, 25грн., без обмежень максимального розміру пенсії; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплатити різницю між пенсією, виплаченою фактично у сумі 17 690 грн., та пенсією, на яку позивач має право згідно ч. ч. 2, 9  ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ  з дати її фактичного розрахунку УПФУ України в Одеській області, тобто з 29.04.2021 року, мотивуючи його тим, що є пенсіонером і отримує пенсію по інвалідності у розмірі 17 690 грн., згідно ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2021 року №1697-VII, відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/6053/19. 08.04.2021 року позивач звернувся через Портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки № 21/62 від 31.03.2021 року Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України. 11.05.2021 року за № 7546-7432/М-02/8-1500/21 надійшла відповідь від Головного УПФУ в Одеській області про те, що розрахунок пенсії проведений та її розмір становить 17 690 грн. Вважає таке рішення ГУ ПФУ в Одеській області протиправним.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у позові відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що у рішенні Конституційного Суду України від 22.08.2018 року № 5-р/2018 зазначено, що положення частини 1 статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з 19.04.2021 року по 01.05.2023 року, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 171114 від 19.04.2021 року, виданою обласною медико-соціальною експертною комісією № 1.
Позивач є пенсіонером і отримує пенсію по інвалідності у розмірі 17 690 грн., згідно ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2021 року № 1697-VII, відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/6053/19, із розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати.
31.03.2021 року Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону України позивачу надано довідку № 21/62 для проведення перерахунку пенсії.
08.04.2021 року позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії.
29.04.2021 пенсійним органом прийнято рішення про перерахунок пенсії позивача №155250003922.
Листом № 9941-10021/М-02/8-1500/21 від 18.06.2021 року відповідач повідомив про перерахунок пенсії за довідкою № 21/62 від 31.03.2021 року, із розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати та застосував обмеження пенсії максимальним розміром.
Не погоджуючись із вищевикладеним, позивач звернувся до суду.
          Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у  статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним  Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
При цьому, у ч.1  ст.68 Конституції України  також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися  Конституції України  та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За приписами пункту 6 частини першої  статті 92 Конституції України  основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію  Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VІ  (далі - Закон № 3668-VІ).
За положеннями  статті 2 Закону № 3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, (в редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивача з 1 жовтня 2020 року) Максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до  Митного кодексу України,  законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України",  "Про Національний банк України",  "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування",  "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів",  Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у  статті 2 Закону № 3668-VІ, зокрема,  Закону України "Про прокуратуру", та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим  Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Зазначені вище положення  Закону № 3668-VI  не визнавались Конституційним Судом України такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.
Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 2 травня 2018 року у справі № 704/87/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 361/4922/17, від 15 травня 2019 року у справі № 554/4191/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 161/14321/16-а та від 10 грудня 2020 року у справі № 580/492/19.
Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим  Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим  Законом  і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим  Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої  статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Однак, вказану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності  Законом № 3668-VI. В даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.
Як було зазначено вище, згідно з абзацом першим пункту 2 розділу II "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим  Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
При цьому абзацом другим пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим  Законом  і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим  Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої  статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Наведені в пункті 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI  норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим  Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим  Законом  тощо).
Положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням  Закону № 3668-VI  щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.
Таким чином, пункт 2  розділу ІІ Закону № 3668-VI  в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 1 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).
Текстуальний аналіз пункту 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI  дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень  статті 2 цього ж Закону  лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим  Законом  та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.
Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI  в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений  Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим  Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої групи, без застосування до них положень пункту 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного  Закону  обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід відповідно до пункту 3 частини першої  статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 6 вересня 2012 року №5207-VI  вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності  Закону №3668-VI  та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.
Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним  Законом  він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у  статті 2 Закону № 3668-VI).
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у  статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним  Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Зазначені положення Закону № 3668-VI неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.
Викладені вище висновки щодо застосування статті  2, абзацу 1 пункту 2 розділу  ІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI  узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі №580/234/19, а також Верховним Судом у постановах від 8 липня 2020 року у справі №607/7115/17, від 10 вересня 2020 року у справі №280/5154/19 та від 24 вересня 2020 року у справі №640/5854/19.
Правовий висновок, застосований судом при розгляді даної справи, викладений Верховним Судом у постанові від 10.09.2021 року по справі № 580/5238/20 (адміністративне провадження № К/9901/17612/21) та підлягає врахуванню в силу  ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  та  ст. 242 КАС України.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року по справі № 420/10864/21, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.  

       суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
       судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.