ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3302/20                                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Мазур А.С.,                                                                                                                                                     Суддя-доповідач Кобаль М.І.     

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в місті Києві) в якому просив:
- визнання протиправними дії відповідача щодо незарахування пільгових періодів за Списком №1 при призначенні позивачу пільгової пенсії за віком, на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09.12.2016 року по справі № 754/724/16;
- зобов`язання ГУ ПФУ в місті Києві здійснити перерахунок пенсії позивача за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 03.08.2016 року відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2016 року по справі № 754/724/16 з урахуванням періодів його роботи : з 01.04.1985 - 30.08.1986 - в ш/у ім. Ф. П. Лютикова в/о «Краснодонвугілля»; з 08.11.2010 по 14.11.2010    - гірничий майстер з повним робочим днем на підземній роботі; з 15.11.2010 по 31.03.2011 - помічник начальника дільниці з повним робочим днем на підземній роботі; з 01.04.2011 по 05.06.2011 - гірничий майстер підземний з повним робочим днем на підземній роботі; з 06.06.2011 по 18.06.2011 р. - проходчик 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі; з 20.06.2011- 21.09.2012 - проходчик 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі; з 09.09.2013 по 31.10.2013 - майстер гірничого з повним робочим днем на підземній роботі; з 01.11.2013 по 20.05.2014 - заступник начальника дільниці з повним робочим днем на підземній роботі; з 21.05.2014 по 11.09.2014 - майстер гірничий з повним робочим днем на підземній роботі; 15.09.2014 по 04.05.2014- машиніст підземних установок на ділянці підготовчих робіт №4.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року значений позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2  ст. 309 КАС України  у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої  Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року  Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ГУ ПФУ в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку у ГУ ПФУ в м. Києві.
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 09.12.2016 року по справі № 754/14249/16-а, яка набрала законної сили 20.12.2016 року, було зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України    в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 03.08.2016 року, відповідно до  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Крім того, в мотивувальній частині постанови судом було встановлено, що загальний трудовий стаж ОСОБА_1 , за період з 13.09.1982 по 04.05.2015, становить більше 25 років, з яких останній працював на посадах, які відносяться до Списку №1 та надають право призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема:
- з 05.11.1990 по 14.05.1991    працював гірником очисного забою на дільниці по видобуванню вугілля №7; з 15.05.1991 року по 30.06.1991 року - на посаді в.о. майстра гірничої дільниці по видобуванню вугілля №7; з 01.07.1992 року по 31.12.1992 року гірником очисного забою дільниці по видобуванню вугілля №7 Шахти «Суходольська Восточная», згідно копії довідки №4026 від 19.05.2016, виданої ПАТ «Краснодонвугілля»;
- з 19.01.1993 по 09.06.1995 р працював на посаді гірника очисного забою дільниці №4 «Шахти ім. Ф.П.Лютікова», згідно копії довідки №221 від 20.12.2015 року виданої ДП «Обласна дирекція Луганськвуглереструктуризація»;
- з 18.02.1998 по 27.09.1998    працював на посаді підземного гірника очисного забою в «Шахті ім. В.В. Захрушина», відповідно до копії довідки №213 від 01.07.2016 року виданої TOB «ДТЕК РOBЕНЬСЬКИАНТРАЦИТ»;
- з 08.11.2010 по 14.11.2010 - на посаді гірничого майстра з повним робочим днем на підземній роботі; з 15.11.2010 по 31.03.2011 - на посаді помічника начальника дільниці з повним робочим днем на підземній роботі; з 01.04.2011 по 05.06.2011 - на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим ді на підземній роботі;
- з 06.06.2011 по 18.06.2011 - на посаді проходчика 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі в TOB «ЛУГАНСЬКШАХТОСТРОЙ», згідно копії трудової книжки;
- з 20.06.2011 по 21.09.2012 - на посаді проходчика 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі в TOB «СПЕЦШАХТОПРОХОДКА», згідно копії трудової книжки;
- з 29.09.2012 по 16.04.2013 - на посаді гірника очисного забою дільниці по видобуванню вугілля №4, відповідно до копії довідки № 2706/69 від 27.06.2013року, виданої TOB «ДВ НАФТОГАЗВИДОБУВНА КОМПАНІЯ»;
- з 09.09.2013 по 31.10.2013- на посаді майстра гірничого з повним робочим днем на підземній роботі, згідно копії довідки №475 від 04.07.2016 року, виданої TOB «УГЛЕПРОХОДКА»;
- з 01.11.2013 по 20.05.2014 - на посаді заступника начальника дільниці з повним робочим днем на підземній роботі, відповідно до копії довідки №473 від 01.07.2016 року, виданої TOB «УГЛЕПРОХОДКА»;
- з 21.05.2014 по 11.09.2014 року - на посаді майстра гірничого з повним робочим днем на підземній роботі, відповідно до копії довідки №476 від 04.07.2016 року, виданої TOB «УГЛЕПРОХОДКА»;
- з 15.09.2014 по 04.05.2015 - на посаді машиніста підземних установок на ділянці підготовчих робіт №4, згідно копії довідки №738 від 27.04.2016 року, виданої ПАТ «Краснодон-вугілля».
Так, судом було встановлено, що позивач, станом    на момент первісного звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 від 03.08.2016, досяг відповідного пенсійного віку та має відповідний загальний стаж трудової не менше 21 року у чоловіків, з яких не менше 10 років він пропрацював на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1. Страховий стаж позивача враховано по 31.05.2015 року становить 20 років 9 місяців 9 днів.
На виконання Деснянського районного суду міста Києва від 09.12.2016 року, пенсійним органом призначено пенсію ОСОБА_1 , за віком на пільгових умовах за Списком №1 враховуючи трудовий стаж в розмірі 31 рік 9 місяців 9 днів, із яких 10 років стажу за Списком № 1.
13.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою в якій просив врахувати в повному обсязі загальний стаж роботи та стаж по Списку № 1, що визначений у постанові Деснянського районного суду м. Києва від 09.12.2016 року по справі № 754/14249/16-а та здійснити перерахунок розміру його пенсії з урахуванням не врахованого стажу роботи.
Листом від 27.06.2019 року № 141257/02/М-5763/1 ГУ ПФУ в м. Києві відмовив у перерахунку пільгової пенсії за заявою позивача, оскільки постановою Деснянського районного суду м. Києва від 09.12.2016 по справі № 754/14249/16-а зобов`язано його здійснити призначення пільгової пенсії позивачу за Списком №1 на підставі матеріалів, що містяться в пенсійній справі позивача та норм діючого законодавства без посилання на конкретні періоди його трудової діяльності та необхідність їх зарахування.
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на включення до його пільгового стажу за Списком №1 додатково 5 років 1 місяць 23 днів, а пенсійним органом протиправно не було здійснено вказані періоди до пільгового стажу позивача.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно зі  статтею 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Пунктом «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених робота.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків.
Згідно приписів ч. З, 4 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).
Аналогічно до вищевказаних норм закону, п. 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.
Згідно статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: 
а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; 
б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.                    
Отже, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, під час первинного звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу, позивачем були дотримані усі наведені вище вимоги при підготовці та подачі документів для призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком №1.
Зазначені обставини були предметом розгляду під час адміністративної справи № 754/14249/16-а Деснянського районного суду м. Києва та викладені в мотивувальній частині постанови від 09.12.2016 року.
Так, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обставини встановлені Деснянським районним судом м. Києва в постанові від 09.12.2016 року по справі № 754/14249/16-а мають преюдиційне значення для даної справи, з огляду на дослідження судом періодів роботи позивача та встановлення необхідного стажу для призначення пенсії останньому на пільгових умовах.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).
Згідно ч.2  ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на зарахування до пільгового стажу його роботи за Списком №1 наступні періоди:    
- з 05.11.1990 по 14.05.1991 працював гірником очисного забою на дільниці по видобуванню вугілля №7; з 15.05.1991 року по 30.06.1991 року - на посаді в.о. майстра гірничої дільниці по видобуванню вугілля №7; з 01.07.1992 року по 31.12.1992 року гірником очисного забою дільниці по видобуванню вугілля №7 Шахти «Суходольська Восточная», згідно копії довідки №4026 від 19.05.2016, виданої ПАТ «Краснодонвугілля»;
- з 19.01.1993 по 09.06.1995 р працював на посаді гірника очисного забою дільниці №4 «Шахти ім. Ф.П.Лютікова», згідно копії довідки №221 від 20.12.2015 року виданої ДП «Обласна дирекція Луганськвуглереструктуризація»;
- з 18.02.1998 по 27.09.1998    працював на посаді підземного гірника очисного забою в «Шахті ім. В.В. Захрушина», відповідно до копії довідки №213 від 01.07.2016 року виданої TOB «ДТЕК РOBЕНЬСЬКИАНТРАЦИТ»;
- з 08.11.2010 по 14.11.2010 - на посаді гірничого майстра з повним робочим днем на підземній роботі; з 15.11.2010 по 31.03.2011 - на посаді помічника начальника дільниці з повним робочим днем на підземній роботі; з 01.04.2011 по 05.06.2011 - на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим ді на підземній роботі;
- з 06.06.2011 по 18.06.2011 - на посаді проходчика 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі в TOB «ЛУГАНСЬКШАХТОСТРОЙ», згідно копії трудової книжки;
- з 20.06.2011 по 21.09.2012 - на посаді проходчика 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі в TOB «СПЕЦШАХТОПРОХОДКА», згідно копії трудової книжки;
- з 29.09.2012 по 16.04.2013 - на посаді гірника очисного забою дільниці по видобуванню вугілля №4, відповідно до копії довідки № 2706/69 від 27.06.2013року, виданої TOB «ДВ НАФТОГАЗВИДОБУВНА КОМПАНІЯ»;
- з 09.09.2013 по 31.10.2013- на посаді майстра гірничого з повним робочим днем на підземній роботі, згідно копії довідки №475 від 04.07.2016 року, виданої TOB «УГЛЕПРОХОДКА»;
- з 01.11.2013 по 20.05.2014    - на посаді заступника начальника дільниці з повним робочим днем на підземній роботі, відповідно до копії довідки №473 від 01.07.2016 року, виданої TOB «УГЛЕПРОХОДКА»;
- з 21.05.2014 по 11.09.2014 року - на посаді майстра гірничого з повним робочим днем на підземній роботі, відповідно до копії довідки №476 від 04.07.2016 року, виданої TOB «УГЛЕПРОХОДКА»;
- з 15.09.2014 по 04.05.2015 - на посаді машиніста підземних установок на ділянці підготовчих робіт №4, згідно копії довідки №738 від 27.04.2016 року, виданої ПАТ «Краснодон-вугілля».
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною першої  статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч. 1  ст. 257 КАС України  за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1  ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -       
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                           Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 13.10.2021 року