ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7105/21 Справа № 180/819/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Пищиди М.М. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1  до акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків,- 

в с т а н о в и л а:

       У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі — АТ “Марганецький ГЗК”) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків, мотивуючи його тим, що 26 березня 2012 року, внаслідок нещасного випадку на виробництві, він отримав черепно-мозкову травму, струс головного мозку 1 ступеня, багатооскольчатий перелом лобової кістки з органічною мікросимптоматикою, захворювання нервової системи. Вказує, що висновком Нікопольської МСЕК від 25 липня 2012 року, внаслідок травми на виробництві, йому первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та визнано інвалідом третьої групи. Висновком Нікопольської МСЕК від 31 серпня 2015 року ступінь втрати професійної працездатності було зменшено до 45%, залишено третю групу інвалідності.
       За результатами проведеного компетентною комісією розслідування, вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. 
       Посилаючись на те, що з вини відповідача, зокрема, у зв`язку із недотриманням останнім норм охорони праці, отримав травму голови, наслідок чого постійно відчуває больові відчуття, підвищений тиск, що призводить до погіршення зору, вимушений був тривалий час перебувати на стаціонарному лікуванні, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, що у свою чергу призводило до зміни звичного способу життя, відлучення від роботи, зниження життєвої активності, обмеження можливості реалізувати позивачем свої наміри працювати в професійній сфері, внаслідок чого має психологічний дискомфорт, просив суд стягнути з відповідача на свою користь спричинену ушкодженням здоров`я моральну шкоду в розмірі 150 000 грн., без утримання податку з доходів осіб та інших обов`язкових платежів.
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь моральну шкоду в розмірі 120 000 грн., з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі відповідач АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків зі 120 000 грн. до 60 000 грн. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було здійснено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, всупереч поданих відповідачем заперечень та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази безпосередньої вини відповідача та причинного зв`язку у спричиненні позивачу моральної шкоди. Висновок експерта щодо наявності моральної шкоди у позивача в результаті виробничої травми відсутній. Розмір моральної шкоди невмотивований, завищений, не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди здоров`я. Позивач не був позбавлений можливості працювати за наявної групи інвалідності та наразі продовжує працювати на підприємстві. 
       Позивачем ОСОБА_1  надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції належним чином дослідив доводи позовної заяви, врахував тяжкість наслідків, які настали для здоров`я позивача, розмір втрати працездатності, постійний характер страждань. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач  ОСОБА_1  працював в АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді водія візка гірничої маси з кар`єру 3 класу 1 слюсарного розряду автоколони № 2 (а.с.6 зворот).
       Згідно акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 26 березня 2012 року о 10 годині 20 хвилин на ПАТ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»,  форми Н-5 від 06 квітня 2012 року, вбачається, що заступивши в наряд, без проведення відповідного інструктажу з безпечного виконання робіт, ОСОБА_1 приступив до встановлення водяного насосу на двигун автогрейдера та не переконавшись, що повітря повністю вийшло з камери колеса автогрейдера, приступив до відкручення усіх гайок, після чого замкове кільце під дією внутрішнього тиску повітря автошини зірвалося з колеса та вдарило ОСОБА_1 в голову, що призвело до втрати свідомості. Причинами настання нещасного випадку встановлено: залучення до роботи працівників не за спеціальністю (професією), кваліфікація слюсаря 2 розряду з ремонту автомобілів не передбачає виконання ремонтних робіт спеціальних автомобілів; допуск до роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці, відсутність проведення інструктажу; порушення технологічного процесу; невиконання посадових обов`язків; порушення статті 14 Закону України “Про охорону праці”, порушення працівниками своїх посадових інструкцій.
       Висновком комісії встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_1 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с.11-15).
       Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом №11/1, форми Н-1 від 13 квітня 2012 року, вбачається, що причинами нещасного випадку визначено: залучення до роботи працівників не за професією, в частині кваліфікації, яка не передбачає виконання робіт зі спецтехнікою та відсутність або неякісне проведення інструктажу, в частині непроведення цільового інструктажу стосовно проекту організації, порушення технологічного процесу, невиконання посадових обов`язків.         Встановлено, що позивачу спричинена відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток своду черепу та забій головного мозку. Встановлено працівників ПАТ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці. (а.с.8-10). 
       Відповідно до виписки з історії хвороби №2964, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з діагнозом проміжний період відкритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку 1 ступеня, багатооскольчатий перелом лобової кістки з органічною мікросимптоматикою, синдром ВСД, симптоматичним артеріальним гіпертиском (а.с.21 зворот).
       З виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, складеної Нікопольською медико-соціальною експертною комісією № 591755, серія 10ААА, від 25 липня 2012 року, ОСОБА_1 з 19 липня 2012 року встановлено третю групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, та 60 % втрати професійної працездатності, визначено протипоказання до тяжкої фізичної праці поряд з джерелом підвищеної небезпеки (вахтер, комірник, інструментарник) (а.с.16). 
       Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби наданні медичної та соціальної допомоги та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, виданих Нікопольською МСЕК № 003216, серії 12 ААА від 31 серпня 2015 року вбачається, що після повторного огляду  ОСОБА_1 встановлено 45% втрати працездатності з 01 серпня 2015 року та третю групу інвалідності (а.с.17).
       25 вересня 2019 року Нікопольською МСЕК повторно встановлено третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та 45% втрати професійної працездатності, рекомендований характер праці: без фізичних навантажень, робіт на висоті та рухомих механізмів (підсобний робітник тощо) (а.с.30). 
       Згідно наданих позивачем виписок з історії хвороби та форм індивідуальних програм реабілітації інвалідів, що видається медико-соціальними експертними комісіями вбачається, що останній внаслідок травми на виробництві отримав забій головного мозку, перелом лобової кістки, постравматична енцефалопатія, має ряд захворювань нервової системи, захворювання очей — астигматизм обох очей, має головний біль, загальну слабкість, порушення пам`яті та сну, відчуття тривоги, артеріальний тиск, підвищену втомленість, має регулярно проходити лікування та огляд лікарів.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України саме на власника або уповноважений ним орган покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, зважаючи, що моральна шкода позивачу спричинена внаслідок отриманої ним травми, втрати працездатності, яка настала на виробництві, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з тяжкості наслідків, які настали для здоров`я позивача, незворотності таких змін, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, враховуючи, що виробнича травма з позивачем сталася у віці двадцяти років, первинним оглядом медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлена третя група інвалідності, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 120 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
       У відповідності до статті 4 Закону України “Про охорону праці” державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснюючи свою трудову діяльність 26 березня 2012 року, внаслідок удару замкового кільця, отримав травму голови і втратив свідомість. Внаслідок вказаного нещасного випадку на виробництві, позивач отримав відкриту черепно-мозкову травму з забоєм головного мозку 1 ступеня, багатооскольчатий перелом лобової кістки з органічною мікросимптоматикою.
       Внаслідок вказаного нещасного випадку на виробництві та отриманої травми, позивач отримав цілий ряд захворювань, які впливають на рівень та якість його життя, вимушений регулярно відвідувати лікарів та систематично проходити стаціонарне лікування. 
       При цьому, колегія суддів зауважує, що нещасний випадок, який мав місце на виробництві 26 березня 2012 року призвів до втрати працездатності на 60% відсотків (в подальшому на 45%) та 3 групи інвалідності, характер такої травми та її наслідки є визначальними для визначення розміру моральної шкоди, оскільки відповідач отримав удар в життєво важливий орган — голову, замковим кільцем автогрейду, вага якого складає 85 кг, яке має різблення та металеві деталі, крім того, колегія суддів враховує, що удар колесом було здійснено внаслідок тиску повітря автошини, яка з урахуванням ваги такого колеса свідчить про чималу силу удару на життєво важливий орган позивача, про що окрім іншого свідчать наслідки спричиненої травми, а саме відкрита черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку 1 ступеня, багатооскольчатий перелом лобової кістки з органічною мікросимптоматикою, що свідчить про роздроблення черепної коробки та ураження головного мозку позивача, що у свою чергу призвело до суттєвих наслідків у житті відповідача, зокрема страждань позивача на сильний головний біль, неврологічних захворювань, порушення зору та інших супутніх розладів, таких як відчуття тривоги, депресії тощо, крім того, визначним фактором при визначенні розміру моральної шкоди є вік в якому позивачу було спричинено травму, а саме двадцять років, а також той факт, що отримана травма згідно висновків МСЕК встановлює обмеження у виборі роботи позивачем, що в першу чергу впливає на його кар`єрний зріст, на підставі чого колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги відповідача, що визначення судом першої інстанції моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. є явно завищеним.
       Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в частині розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, втратив частину працездатності, отримав інвалідність, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
       При цьому, при визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження його здоров`я, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.
       Висновок суду про спричинення позивачу моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. є обґрунтованим, розумним та справедливим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.
       У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.        
       Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
       Щодо доводів АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відсутність складових правопорушення, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, зокрема вини підприємства в отриманні працівником ушкодження, колегія суддів зазначає наступне.
       Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
       Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
       Довід апеляційної скарги, що позивачем на підтвердження розміру спричиненої моральної шкоди не надано висновок експертизи, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.
       Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша та друга статті 77 ЦПК України у вказаній редакції).
       Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України у зазначеній редакції).
       Закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку експертизи, немає та не було. 
       Отже, ненадання позивачем висновку судової експертизи щодо розміру спричиненої моральної шкоди, не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо.
       Тому необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів моральні страждання, не маючи висновку експертизи про встановлення факту заподіяння йому моральної шкоди та її розміру.
       Щодо доводів АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про порушення судом норм процесуального законодавства, зокрема розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
       У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
       При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
       В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
       У пункті 2 частини четвертої 4 статті 277 ЦПК України визначено, якщо якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
       Зі справи вбачається, що відповідачем подавалася заява, в якій останній виклав свої заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просив винести ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с. 36).
       Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року в задоволенні заяви про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження відмовлено (а.с.44).
       Колегія суддів зауважує, що справа не відноситься до категорії справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, заява відповідача із запереченнями проти розгляду справи в такому порядку була залишена без задоволення, таким чином суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу саме в порядку спрощеного позовного провадження, а посилання позивача на те, що розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження є підставною для скасування судового рішення, є безпідставними. 
       Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач надав відзив на позов, який було враховано судом першої інстанції під час ухвалення рішення по справі. Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.  

       Рішення  Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

       Повний текст постанови складено 09 листопада 2021 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Пищида М.М.