РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року
м. Рівне

Справа № 556/401/21
Провадження № 22-ц/4815/1058/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.
секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агромір-Кор»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2021 року у складі судді Іванків О. В., ухвалене в смт. Володимирець Рівненської області о 09 годині 17 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромір-Кор» про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3,0122 га, яка розташована на території Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області. Відомості про об`єкт нерухомого майна (земельної ділянки) внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 319916856208, кадастровий номер 5620855100:04:005:0015. За договором оренди землі від 27.01.2019 року вона передала вказану земельну ділянку, загальною площею 3,0122 га в оренду відповідачу ТзОВ «Агромір-Кор» строком на 7 років. Відповідно до п. 9 та 11 Договору оренди землі відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 7% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 31 грудня поточного року, однак порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою і жодного разу, з дня укладення договору оренди, не оплатив її та ніяких послуг в рахунок орендної також не надав. На неодноразові усні звернення до відповідача про здійснення повного розрахунку за Договором оренди останній відповідав відмовою. З метою досудового врегулювання спору щодо припинення договірних правовідносин, ОСОБА_1 звернулася 05.01.2021 року до ТзОВ «Агромір-Кор» з письмовим повідомленням про розірвання договору оренди землі, долучивши проект Акта приймання-передачі № 1 земельної ділянки площею 3,0122 га, кадастровий номер 5620855100:04:005:0015, яке отримано відповідачем 13.01.2021 року, і яке залишене до цього часу без відповіді. Пунктом 11 договору оренди землі встановлено обов`язок відповідача своєчасно сплачувати орендну плату, тобто до 31 грудня поточного року, а тому прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою є невиконанням ТзОВ «Агромір-Кор» обов`язків, передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання такого договору. Крім того вказує, що ТзОВ "Агромір-Кор» не виконує умов договору оренди землі, припинило господарську діяльність з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки (ділянка не обробляється, що призводить до її занепаду), що є порушенням умов договору. Таким чином, припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої в орендодавця земельної ділянки свідчить про невиконання орендарем обов`язків, передбачених статтею 25 Закону «Про оренду землі», та умов договору оренди землі, що є підставою для його дострокового розірвання. Згідно п.38 Договору оренди землі, договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін та за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Із цих підстав просила розірвати договір оренди землі, укладений між нею та ТзОВ «Агромір-Кор».

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що позивачем не було доведено належними, достатніми і достовірними доказами невиконання іншою стороною договору оренди земельної ділянки його умов, зокрема, щодо регулярного внесення орендної плати за користування земельною ділянкою.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що під час розгляду справи судом було прийнято письмові докази відповідача, які не були належним чином завірені та вручені/направлені позивачу. Висновок суду про недоведеність позивачем факту систематичної несплати відповідачем орендної плати є помилковим. Вказує, що розмір орендної плати за умовами договору оренди землі складає 1186,38 грн., але відповідач жодного разу не оплатив таку оренду. Станом на 25.02.2021 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості за користування належною позивачу земельною ділянкою не сплачено жодних грошових коштів, а також не надано ніяких послуг в рахунок орендної плати. На її звернення про здійснення розрахунку за Договором оренди відповідач відповідає відмовою. З метою досудового врегулювання спору, щодо припинення договірних правовідносин, вона звернулася 05.01.2021 року до ТзОВ «Агромір-Кор» з письмовим повідомленням про розірвання договору оренди землі долучивши проект Акта приймання-передачі № 1 земельної ділянки площею 3,0122 га, кадастровий номер 5620855100:04:005:0015, яке отримано відповідачем 13.01.2021 року, але відповідь до цього часу не надійшла. Вказує, що договір оренди землі може бути розірваний за умови систематичної несплати орендної плати (два та більше випадків). За 2019 та 2020 роки їй орендна плата не сплачувалася. Факт несплати орендної плати підтвердив і не спростував в судовому засіданні представник відповідача. Вважає підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки є заборгованість орендної плати. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Агромір-Кор» вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною. Вказує, що суд прийшов до правильного висновку, що в даному випадку позивачем не доведено факт систематичної невиплати їй відповідачем орендної плати за оренду земельної ділянки, оскільки одиничний факт невиплати коштів за 2019 рік не створює систематичності, а від отримання орендної плати за 2020 рік ОСОБА_1 відмовилась. Вказує, що за 2019 та 2020 роки позивачу нарахована орендна плата за користування земельною ділянкою в розмірі 2 723,68 грн., що за один рік користування становить 1096,50 грн. (531,12 грн. - утриманий прибутковий податок). Також зазначає, що станом на дату відкриття апеляційного провадження (18.06.2021р.) позивач 02.06.2021 року повністю отримала орендну плату в сумі 2 193 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ «Укрпошта» про прийняття поштового переказу на ім`я ОСОБА_1 та роздруківкою смс-повідомлення на телефон про отримання поштових переказів № 0258559160, № 258559159 від 02.06.2021 року. Просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3,0122 га, розташованої на території Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 21 березня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі №340.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 319916856208, кадастровий номер земельної ділянки 5620855100:04:005:0015.

27 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Агромір-Кор» укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 передала належну її земельну ділянку, загальною площею 3,0122 га в оренду строком на 07 років ТзОВ «Агромір-Кор».

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, який регулює відносини щодо оренди землі, є Закон України «Про оренду землі».

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до Конституції України, Цивільного та Земельного кодексу України, Законів України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право оренди земельної ділянки підлягає обов`язковій державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки є похідним і реєструється після державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (наявність у власника державного акта чи свідоцтва про право власності), крім випадків, передбачених статтею 4-1 Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки підлягають державній реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що договір оренди земельної ділянки від 27 січня 2019 року, який вчинили ОСОБА_1 та ТзОВ «Агромір-Кор», пройшов державну реєстрацію, яка для такого договору є обов`язковою та необхідною умовою його укладення.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути розірваний або визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року справа №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19)). 

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Проаналізувавши обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із правовими нормами, якими вони врегульовані, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки сторонами договору оренди - позивачем та відповідачем у справі - не було дотримано вимог закону про державну реєстрацію договору оренди, яка є обов`язковою умовою його укладення, такий договір оренди земельної ділянки від 27 січня 2019 року не можна ввадажти укладеним, а відтак і не може бути розірваним за рішенням суду, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Наведених обставин суд першої інстанції до уваги не взяв, не дав необхідного правового аналізу положенням Цивільного та Земельного кодексу України, Законів України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які встановлюють обов`язковість державної реєстрації права оренди земельної ділянки, зв`язку з чим ухвалив помилкове рішення про відмову в позові за недоведеністю вимог, яке підлягає до скасування з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю  або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового  рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромір-Кор» про розірвання договору оренди землі - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.
Судді:                                                                Хилевич С. В.                
                               Шимків С. С.