ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №947/15728/21
Апеляційне провадження №22-ц/813/9907/21
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року, постановлене під головуванням судді Калашнікової О.І., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов
24.05.2021 року акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» в особі представника (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 13 649,04 гривень.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до Банка, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 09.11.2016 року. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання). Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона повністю проінформована про умови кредитування у Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. В процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. 
Станом на 12.05.2021 року відповідачка має заборгованість в розмірі 13 649,04 гривень, з яких 11 041,83 гривень заборгованість за тілом кредиту; 11 041,83 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 607,21 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив про задоволення позову і стягнення заборгованості у розмірі 13 649,04 гривень.
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України).
Відповідачка ОСОБА_1 з 24.06.2021 року обізнана про наявність позовної заяви Банка в суді першої інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомленням про не вручення відповідачці поштового відправлення суду через те, що адресат відсутній за адресами: АДРЕСА_1 , а також АДРЕСА_2 (а.с.94, 94 зворот, 95, 95 зворот).
Відповідачка не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на позовну заяву Банка.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 року позов Банка залишений без задоволення.
Судове рішення мотивовано тим, що: з розрахунку Банка за період з 12.07.2018 року по 12.05.2021 року вбачається, що відповідачка погашала заборгованість за кредитом (двадцять перша колонка розрахунку) і станом на 12.05.2021 року сплатила на погашення кредиту загалом 18 817 гривень і за цей же період відповідачкою використано кредитних коштів на загальну суму 17 519 гривень (третя колонка розрахунку); розрахунок Банка свідчить, що фактично отримані відповідачем грошові кошти повернуті у повному обсязі; з розрахунку вбачається, що Банк погашав відсотки за рахунок тіла кредиту (четверта колонка вказаного розрахунку) і за вказаний період Банк стягнув з відповідачки відсотків на суму 11 487 гривень, що підтверджується наявними операціями зі списання відсотків за використання кредитного ліміту у виписці з рахунку про рух грошових коштів; доказів погодження сторонами договору в письмовій формі такого порядку погашення відсотків позивачем не надано і такі дії Банка не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами; шляхом погашення відсотків за рахунок тіла кредиту Банк безпідставно збільшив тіло кредиту на загальну суму 11 041,83 гривень.

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу
Суду надана копія заяви, в якій відповідачка особистим підписом засвідчила, що "Я згодна, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua". На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт 25 000 грн.
Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього, відповідачка зверталась до Банка з метою перевипуску карти, а отримавши перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, продовжила користуватися кредитними коштами. 
Суд вважав, що Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися належним доказом по справі, оскільки не підписані позичальником, що узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17 і не звернув уваги, що в зазначених справах різні обставини. Зокрема, висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17-ц ґрунтуються на можливості Банку надати будь-яку редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, а також на спростуванні позичальником факту ознайомлення його з умовами кредитування. В матеріалах даної справи наявні: витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, шо діяла на момент підписання анкети-заяви; копія наказу Банка щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, шо діяла на момент підписання анкети-заяви. Також на підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг Банк до позовної заяви долучив клопотання про огляд на офіційному веб-сайті Банка та фіксування змісту редакції Умов та правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідачки до відповідних умов. Отже факт укладення договору відповідачкою у відповідності до ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку є доведеним. 
Відповідачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання нею анкети-заяви, а також що вона не знала про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості відповідачкою не спростований. 
Відмовляючи в стягненні заборгованості, суд вважав, що заборгованість за договором відсутня, оскільки сума внесених на погашення коштів перевищує суму фактично використаних коштів. Такий висновок суду не відповідає умовам договору та вимогам ст. ст. 534, 1048 ЦК України. Суд не звернув уваги на те, що відповідачкою не оспорювався факт погодження умов кредитування, у тому числі щодо порядку погашення заборгованості. 
Статтею 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. 
Банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за фактично отриманими коштами у розмірі 11 04,83 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочене тіло кредиту - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. Тобто, якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (поточним тілом кредиту), така заборгованість стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості. Кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто позичальник може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами. Банк наголошує, що суми, які він просить стягнути, належним чином обґрунтовані та підтверджені. Із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції про зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.
Відповідачка не зверталась до Банка для розірвання договору, а навпаки погодилась з його умовами, адже користувалась кредитною карткою, про що свідчать особисто вчинені нею операції по кредитній картці (в т.ч. щодо часткового погашення заборгованості). 
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 29.07.2020 року по справі № 753/10779/16-ц: «...якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Отже, суди дійшли передчасних висновків про відмову в задоволенні позову». 
Обставини справи свідчать про те, що відповідно до ч. 2. ст. 642 ЦК України відповідачка прийняла і погодилась з умовами кредитного договору, у тому числі щодо сплати відсотків. 
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 року у справі №205/2825/18, а також у постанові від 20.05.2020 року по справі № 588/62/18: «...Судами встановлено, що у анкеті-заяві ОСОБА 2 від 24 червня 2014 року процентна ставка не зазначена... Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України ...Таким чином, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що сторони не узгодили розмір відсоткової ставки, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України». 
Якщо суд вважав, що умовами договору не встановлена конкретна відсоткова ставка, він не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом взагалі, адже в такому разі застосуванню підлягає ст. 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ.
За висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №265/6582/16-ц від 04.09.2019 року: «...44. Згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». 
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 21.10.2020 року по справі № 331/4560/19: "... висновки апеляційного суду про те, що позивач не послався на норму статті 1048 ЦК України для стягнення відсотків за кредитним договором, є безпідставними, так як згідно з принципом «iura novit curia» суд знає право, оскільки саме суд повинен дати правильну юридичну кваліфікацію фактичним обставинам, навіть якщо сторона на цю норму права не посилається». Крім цього, згідно постанов Верховного суду від 23.01.2018 року по справі № 755/7704/15-ц, від 26.09.2018 року у справі №159/2146/15-ц, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. 
За висновками Верховного Суду у постанові від 22.07.2020 року по справі № 189/2109/18: «.. .суди повинні були з урахуванням вищевикладеного та розрахунку боргу наданого позивачем провести власний розрахунок боргу... Таким чином, відмовивши у задоволенні позовних вимог повністю за наявними в матеріалах справи доказами заборгованості відповідача суди не вирішили спір по суті». Тобто, якщо суд не погодився з наданим Банком розрахунком заборгованості, він повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, у тому числі за процентами (з урахуванням умов договору та вищевказаних норм матеріального права). Висновки суду щодо погашення заборгованості за кредитом суперечать як умовам договору, так і ст. ст. 534, 1048 ЦК України, адже факт погашення заборгованості за процентами не доводився відповідачкою та не встановлювався судом, відповідно факт погашення заборгованості встановлено передчасно. Відповідачкою не доведено факт належного виконання умов кредитного договору, зокрема, щодо сплати процентів (зокрема, не доведено ні погашення процентів за ставкою у договорі, ні за ставкою, встановленою ст. 1048 ЦК України) та повернення в повному обсязі суми отриманих кредитних коштів, а отже, суд передчасно, з одних лише формальних міркувань та припущень відмовив у задоволенні позову». 
Аналогічні висновки викладені у постанові від 26.11.2020 року по справі №691/231/20. 
Висновок суду про погашення заборгованості без урахування зазначених норм матеріального права, з урахуванням преюдиційного значення встановлених судом обставин позбавляє Банк права на ефективний судовий захист, адже наявність висновку про погашення заборгованості за кредитом, зроблений судом передчасно та без повного встановлення обставин справи, позбавляє Банк можливості стягнути з позичальника відсотки за ст. 1048 ЦК України та ст. 625 ЦК України, право на які гарантовані законом.
Посилаючись на зазначені обставини, Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України).
09.09.2021 року, згідно довідки Укрпошти про причини повернення поштового відправлення апеляційного суду, відповідачка ОСОБА_1 відсутня за останньою відомою адресою реєстрації в АДРЕСА_2 (а.с.26,26 зворот, 122).
Виходячи з вимог п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка ОСОБА_1 вважається такою, що повідомлена 09.09.2021 року про відкриття апеляційного провадження за скаргою Банка на рішення суду від 05.07.2021 року.
Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась правом надати відзив, заперечення або пояснення на апеляційну скаргу.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи Банку у позові про стягнення заборгованості за  кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не довів свої вимоги належними і допустимими доказами.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду в цій частині зважаючи на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені апеляційним судом 
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг звернулась до Банка, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 09.11.2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку (а.с.15).
Крім того, 12.07.2018 року відповідачка ознайомилась з умовами кредитування Банком із використанням кредитної картки, а саме про: тип кредиту; суму ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача; реальну річну процентну ставку; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту тощо, що вбачається з паспорту споживчого кредиту (а.с.16,17).
Згідно довідки Банка (а.с.14), на підставі договору від 09.11.2016 року відповідачці ОСОБА_1 09.11.2017 року видані кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до 11/21; № НОМЕР_2 з терміном дії до 07/22. 
Кредитний ліміт відповідачці ОСОБА_1 протягом 2017-2020 років змінювався з 16 000 гривень у липні 2018 року до 10 574,06 гривень у листопаді 2020 року (а.с.13).
Отримавши кредитну картку, відповідачка здійснила дії щодо проведення її активації і протягом 2018-2020 років постійно користувалась карткою, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи, частково здійснювала погашення заборгованості по кредитному договору, що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я відповідачки ОСОБА_1 , яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідачки (баланс станом на дату укладання кредитного договору, надану суму кредиту, операції за кредитною карткою із визначенням дати проведення операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції, а.с.84-86). 
Станом на 12.05.2021 року, за розрахунками Банка, відповідачка має заборгованість в розмірі 13 649,04 гривень, з яких: 11 041,83 гривень заборгованість за тілом кредиту (11 041,83 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 2 607,21 гривень - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.11,12).
24.05.2021 року Банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 13 649,04 гривень (а.с.1-4).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 
Між сторонами виникли правовідносини з кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового  обороту або  інших вимог,  що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний  виконати свій  обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не  випливає  із  суті  зобов`язання  чи звичаїв  ділового обороту.  Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом  зобов`язання  (неналежне виконання). У  разі порушення  зобов`язання  настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:  сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).
Судом першої  інстанції встановлено  і не  спростовано відповідачкою, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг звернулась до Банка, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 09.11.2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку. 12.07.2018 року відповідачка ознайомилась з умовами кредитування Банком із використанням кредитної картки, а саме про: тип кредиту; суму ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача; реальну річну процентну ставку; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту тощо (а.с.15-17).
Станом на 12.05.2021 року відповідачці нарахована заборгованість в розмірі 13 649,04 гривень (а.с.11,12).
Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що 12.07.2018 року відповідачка ОСОБА_1 ознайомилась з умовами кредитування Банком із використанням кредитної картки, що вбачається з копії паспорту споживчого кредиту (а.с.16,17), в якому міститься необхідна інформація (про умови кредитування з урахуванням побажань споживача; щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; про порядок повернення кредиту; додаткова інформація тощо), суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові.
Розмір заборгованості, визначений Банком, а також про обізнаність щодо умов кредитування, що вбачається із паспорту споживчого кредиту від 12.07.2018 року (тип процентної ставки і реальна річна процентна ставка), відповідачка ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку, не спростувала.
Підписавши анкету-заяву та довідку (міститься два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання, а тому її твердження про те, що жодних документів, які б підтверджували погодження із нею сплату процентів чи інших сум, вона не підписувала, не відповідає фактичним обставинам справи (постанова Верховного Суду від 23.09.2020 року по справі № 149/1546/18-ц).
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про відмову Банку у позові підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову Банка щодо стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування кредитним коштами.
Доводи Банка у скарзі що: до правовідносин сторін слід застосувати положення ст. 634 ЦК України, а також, що відповідачка належним чином ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Банка, - до уваги не приймаються.
У даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися Банком у період з часу виникнення спірних правовідносин (09.11.2016 року), під час підписання паспорту споживчого кредитування 12.07.2018 року і станом на час звернення із позовом до суду (24.05.2021 року).
Банк додав до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у декількох редакціях, які найбільш сприятливі для задоволення позову і не містять відомостей про ознайомлення відповідачки з ними (а.с.19-74).
Ствердження представника Банка, що за відсутності поданих відповідачкою будь-яких доказів, які б стосувалися предмету доказування, суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, заслуговують на увагу.
Доводи представника Банка у скарзі щодо необґрунтованості відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитом і відсотками із посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду (у справі №205/2825/18 постанова від 18.12.2019 року, у справі №265/6582/16-ц постанова від 04.09.2019 року, у справі № 588/62/18 постанова від 20.05.2020 року, у справі № 331/4560/19 постанова від 21.10.2020 року, у справі № 189/2109/18 постанова від 22.07.2020 року - прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про задоволення позову Банка. 
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Судові витрати
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів задовольняє скаргу і скасовує рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 2 270 гривень (а.с.83) і в суді апеляційної інстанцій в розмірі 3 405 гривень (а.с.109), які документально підтверджені. 

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року -скасувати.
Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»(код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором від 09.11.2016 року станом на 12.05.2021 року в розмірі 13 649,04 гривень, з яких: 11 041,83 гривень - заборгованість за кредитом; 2 607,21 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 2 270 гривень і в суді апеляційної інстанцій в розмірі 3 405 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий 

Судді: