ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8564/21 Справа № 208/4304/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю
суддів: Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року 
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року, АТ КБ «ПриваБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 20 вересня 2011 року.
Відповідач підтвердила, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві..
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 126 909,74 грн., з яких: 8 825,74 грн. – заборгованість за кредитом; 118 084 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом з 20 вересня 2011 року по 02 травня 2018 року, яку АТ КБ «ПриваБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки останній платіж здійснено 25 листопада 2014 року.
Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості, є помилковим. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію Анкети-заяви від 20 вересня 2011 року відповідно до якої ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримала банківську картку (а.с.11).
У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, погоджується отримати примірник договору про надання банківських послуг шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту ПриватБанку www.pb.ua, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.
Зазначена више анкета-заява не містить розміру кредитного ліміту, умов щодо строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів. 
Відповідно до позову, банк просить стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 825,74 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 118 084,00 грн. з 20 вересня 2011 року по 02 травня 2018 року. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки останній платіж здійснено 25 листопада 2014 року, тому саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Клопотання про поновлення строку позивач не заявив і доказів поважності причин пропуску строку не надав. Отже, враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки стаття 257 ЦК України.
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина перша статті 261 ЦК України.
За змістом частини пятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
У разі неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов загалом обґрунтованого висновку про те, що останній платіж у рахунок погашення кредитної заборгованості було здійснено відповідачем 25 листопада 2014 року, тому з цього часу банк міг довідатися про порушення своїх прав, проте із позовом до суду банк звернувся лише 02 липня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявила сторона спору. Строк позовної давності умовами кредитного договору не збільшувався, а тому й підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що ОСОБА_1 було видано картку зі строком її дії до 28 лютого 2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів перевипуску платіжної картки, видачі її відповідачу та користування нею позичальником матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться лише до незгоди з висновками суду першої інстанції про пропуск банком строку позовної давності, не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. 
Судом зроблені обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами на підставі статті 89 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення. 
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Головуючий:                                                                  М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                         В.С. Городнича
                       
                                                                                 О.В. Лаченкова