ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/642/21 Справа № 175/511/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Марченка К.Ю. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Кіровобад, Таджикістан, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм в ТОВ «АВК», 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
       Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави суму судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп.
        ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 17 листопада 2020 року о 16:30 годині в порушення вимог п. 8.7.3 (е), 16.3, 12.1 ПДР в Дніпровському районі смт. Слобожанське на перехресті пр. Слобожанський і вул. Каштанова водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ISUZU державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з вул. Каштановій на пр. Слобожанський рухався на заборонений червоний сигнал світлофору не пропустив автомобіль Тойота державний номер НОМЕР_2 , який рухався по пр.Слобожанському на зелений сигнал світлофору. В результаті ДТП автомобілі отримали механічних пошкоджень, тобто водій ОСОБА_1 , скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
       Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Марченко К.Ю. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 просить постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року скасувати та винести нову постанову, якою провадження по справі закрити за відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення.
       Посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
       Апелянт зазначає, що під час складання матеріалів було грубо порушено вимоги п.4 розділу 9 інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
       Вважає, що відеозапис з реєстратора не є належним та допустимим доказом в даному випадку.
       Зазначає, що був позбавлений можливості заявляти клопотання, оскільки суддя його постійно перебивав та поводив себе не об`єктивно.
       На думку апелянта, суд першої інстанції в своєму рішенні не навів жодного доводу чому він відкинув доводи і заперечення сторони захисту.
       Акцентує увагу на тому, що водій  ОСОБА_1 рухався на зелений сигнал світлофору, натомість інший водій рухався на червоний сигнал світлофору.
       Вказує на те, що в матеріалах відсутні будь — які докази щодо винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні. 

Позиція учасників апеляційного перегляду.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 та діючий в його інтересах адвокат Марченко К.Ю. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
       Потерпілий ОСОБА_2 та діючий в його інтересах адвокат Добринь Я.О. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
       У відповідності до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
       У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
       Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
       Відповідно до п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 
       Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. (п.п. 12.1 ПДР).
       Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.
       Висновки суду першої інстанції про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
       Окрім того вина  ОСОБА_1  підтверджується наступними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 477148 від 17 листопада 2021 року і схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, із якої убачається, що через порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів п. 8.7.3 (е), 16.3, 12.1 Правил дорожнього руху України сталось ДТП, внаслідок якої автомобілі, що зіткнулися, отримали пошкодження, письмовими поясненнями потерпілого. 
       Доводи апелянта з приводу відеозапису, який на думку адвоката не може бути належним та допустимим доказом по справі є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Такими, що не заслуговують на увагу є і доводи апелянта щодо закриття справи у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 адміністративний матеріал щодо  ОСОБА_1  був повернутий до Департаменту патрульної поліції на дооформлення. 
       09 лютого 2021 року вищевказаний матеріал повторно надійшов до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області та 17 березня 2021 року була винесена постанова про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності. 
       Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на уникнення  ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності. 
       Таким чином, даючи оцінку вищевказаним доказам, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно  ОСОБА_1 уповноваженою особою поліції.
       Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості  ОСОБА_1 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
       Твердження апелянта щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не узгоджуються із матеріалами адміністративного провадження та наявними в них доказами.
       Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.  
       Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу судом першої інстанції розглянуто із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП.
       При накладенні адміністративного стягнення відповідно до ст. 33 КУпАП, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
       За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
               
       Апеляційну скаргу адвоката Марченка К.Ю. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
       Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року — залишити без змін.
       
       Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                          Г.П. Слоквенко