ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 вересня 2021 року           справа №360/1112/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року (повне судове рішення складено 21 травня 2021 року в м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/1112/21 (суддя в І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,         
                                                  
                                              УСТАНОВИВ:

В березні 2021 року адвокат Шепель М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі – Управління), в якому просила:
- визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського неправомірними;
- зобов`язати Управління скласти висновок та прийняти рішення щодо призначення та виплати позивачці одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності за п. 3 ч. 1 ст. 97, ст. 99 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІII «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580-VІII);
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3600,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що з 02.12.2002 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ, та з 07.11.2015 по 23.07.2020 проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.
Під час проходження служби, а саме 28.02.2011 позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку. За результатами висновку службового розслідування від 15.03.2011, проведеного керівництвом ЛУПППМ, підпорядкованого УМВС України в Луганській області, визнано, що позивач на той час проходила службу на посаді викладача циклу загально-правових дисциплін училища професійної підготовки працівників міліції, підпорядкованого УМВС України в Луганській області, та отримала 28.02.2011 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, як такі, що трапилися у період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
Актом № 4 (за формою Н-1) від 08.03.2011 про нещасний випадок підтверджено, що нещасний випадок, так, стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
Згідно висновку акту (за формою Н-5) від 20.04.2011 розслідування нещасного випадку, що стався 28.02.2011 о 08.05 годин встановлено, що порушень вимог нормативних актів, наказів і вказівок МВС України з питань забезпечення безпеки життєдіяльності, що спричинили за собою нещасний випадок, позивачем допущено не було. Визнано, що позивач отримала 28.02.2011 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, як такі, що трапилися у період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
Наказом № 785 о/с від 20.07.2020 майора поліції ОСОБА_1 (0122293), слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 3 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», з 23.07.2020 звільнено зі служби в поліції з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 17 років 07 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні (без врахування календарної вислуги) 08 років 04 місяці 18 днів.
Відповідно до п. 11 свідоцтва про хворобу № 27/2020 від 09.07.2020 набуті позивачем: «Закрита черепно-мозкова травма (28.02.2011 - струс головного мозку), з наслідками у вигляді посттравматичної енцефалопатії з вираженим лікворно-гіпертензивним синдромом, вестибуло-атактичним синдромом помірно вираженим, вираженим синдромом вегетативної дисфункції з вегето-судинними кризами, церебрастенічним синдромом», травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.
Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.08.2020 за № 146246 та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.08.2020 серії 12 ААБ № 146246 позивачу встановлена III група інвалідності з 19.08.2020, а також визначено, що причиною інвалідності є травма «так», пов`язана з виконанням службових обов`язків.
Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №005875 від 19.08.2020 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40%.
Таким чином, позивач звільнена зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону № 580-VІII. Зв`язок травми, отриманої позивачем в період проходження служби при виконанні службових обов`язків та встановлення їй інвалідності, підтверджується свідоцтвом про хворобу № 27/2020 від 09.07.2020 та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.08.2020 серії 12 ААБ №146246 на строк до 15.08.2021.
19.08.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням їй ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із травмою, отриманої під час виконання службових обов`язків та з проходженням служби в поліції.
Листом від 09.09.2020 № 6199/111/22/05-2020 відповідач повернув документи позивачу.
Усунувши виявлені недоліки, 11.01.2021 позивач знову звернулася до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням їй ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із травмою, отриманої під час виконання службових обов`язків, та з проходженням служби в поліції. 
03.02.2020 відповідачем складено Висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.
Зазначений висновок позивач отримала разом з супровідним листом від 26.02.2021 за № 320/111/22/2021.
Листом від 05.02.2021 № 177/111/22/05-2021 відповідач, розглянувши подані позивачем документи, відмовив їй у виплаті одноразової грошової допомоги згідно п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VІII, у зв`язку з тим, що інвалідність позивачу встановлено на підставі травми, отриманої в період проходження служби в міліції при обставинах, які не пов`язані з виконанням службових обов`язків та основних завдань міліції, а не під час проходження служби в поліції, як це передбачено у ст. 97 даного Закону.
З посиланням на норми Конституції України, Закону № 580-VІII та Порядку та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, представник позивача вважає такі дії відповідача протиправними.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано висновок Управління про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з інвалідністю у розмірі 0,00 грн від 03.02.2021, затверджений 03.02.2021 (без зазначення номеру).
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності (40 %) із визначенням III групи інвалідності відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016, у розмірі, передбаченому підпунктом «в» пункту 3 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. 

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволеннні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що право на виплату одноразової грошової допомоги передбачено Законом, і лише у разі настання події, що надає право на проведення виплати такої допомоги, воно проводиться в порядку визначеному підзаконним нормативно-правовим актом.
Згідно п. 2 розділу II Порядку № 4 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України „Про Національну поліцію”, особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону. 
У той час, згідно Акту форми Н-5* від 05.01.2021 та Акту № 1 форми Н-1* від 05.01.2020 встановлені обставини, за яких стався нещасний випадок з позивачем, а саме: 28.02.2011 приблизно о 08 год 25 хв викладач ЦЗД ЛУПППМ капітан міліції ОСОБА_1 на території ЛУПППМ під час пересування до робочого місця підслизнулася і впала, вдарившись при цьому головою о край бордюру.
Таким чином, комісією встановлено, що нещасний випадок з позивачем у вигляді «ЗЧМТ - струс головного мозку (28.02.2011), підшкірна гематома лівої скроневої області» трапився в період проходження служби при виконанні службових (функціональних) обов`язків викладача ЦЗД ЛУПППМ.
В свою чергу, будь-які належні докази, що позивач 28.11.2011 отримала травму внаслідок виконання завдань міліції, визначених ст. 2 Закону України «Про міліцію» або обов`язків визначених ст. 10 цього Закону відсутні.
Позивачу у виплаті відмовлено, так як її травма не пов`язана із виконанням повноважень та основних завдань міліції.
Таким чином вимоги позивача щодо зобов`язання ГУНП в Луганської області скласти висновок та прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності за п. 3 ч. 1 ст. 97, ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Апеляційний розгляд відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій позовні вимоги задоволено. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій та внутрішньо переміщеною особою, отримує пенсію по інвалідності внаслідок війни, що підтверджено копіями документів, а саме: паспорта громадянина України та картки фізичної особи – платника податків (арк. Спр. 12), довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 13), посвідченням учасника бойових дій (арк. спр. 14) та пенсійним посвідченням (арк. спр. 22). 
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 (Дублікат) від 06.11.2015 позивач з 02.12.2002 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 23.07.2020 проходила службу в Національній поліції України (арк. спр. 20), що підтверджено довідкою без номера та без дати (арк. спр. 21).
В акті № 4 (за формою Н-1*) від 08.03.2011 зроблено висновок, що нещасний випадок, ТАК, стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків позивача (арк. спр. 32-33).
Відповідно до акту (за формою Н-5*) від 20.04.2011 розслідування нещасного випадку, що стався 28.02.2011 о 08.05 годин встановлено, що порушень вимог нормативних актів, наказів і вказівок МВС України з питань забезпечення безпеки життєдіяльності, що спричинили за собою нещасний випадок, позивачем допущено не було. Визнано, що позивач отримала 28.02.2011 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, як такі, що трапилися у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (арк. спр. 34-36).
Згідно з висновку службового розслідування за результатами перевірки тілесних ушкоджень, отриманих 28.02.2011 працівником ЛУПППМ ОСОБА_1 від 15.03.2011 визнано, що позивач отримала 28.02.2011 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, як такі, що трапилися у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (арк. спр. 28-30).
Відповідно до пункту 11 свідоцтва про хворобу № 27/2020 від 09.07.2020 набуті позивачем: «Закрита черепно-мозкова травма (28.02.2011 - струс головного мозку), з наслідками у вигляді посттравматичної енцефалопатії з вираженим лікворно-гіпертензивним синдромом, вестибуло-атактичним синдромом помірно вираженим, вираженим синдромом вегетативної дисфункції з вегето-судинними кризами, церебрастенічним синдромом», травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 23-24, 92).
Наказом № 785 о/с від 20.07.2020 майора поліції ОСОБА_1 (0122293), слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст.77 ч. 1 п. 3 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», з 23.07.2020 звільнено зі служби в поліції з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 17 років 07 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні (без врахування календарної вислуги) 08 років 04 місяці 18 днів (арк. спр.18 ).
Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.08.2020 за № 146246 та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.08.2020 серії 12 ААБ № 146246 позивачу встановлена III група інвалідності з 18.08.2020 пов`язана з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 25, 26, 93).
Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №005875 від 19.08.2020 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% (арк. спр. 27, 94).
19.08.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням їй ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із травмою, отриманої під час виконання службових обов`язків та з проходженням служби в поліції (арк. спр. 37).
Листом від 09.09.2020 № 6199/111/22/05-2020 відповідач повернув документи позивачу (арк. спр. 38-39, 89).
Відповідно до акта № 1 про нещасний випадок (у тому числі поранення) (за формою Н-1*) від 05.01.2021 ліквідаційна комісія ГУМВС України у Луганській області дійшла наступного висновку, що нещасний випадок з позивачем у вигляді «ЗЧМТ - струс головного мозку (28.02.2011), підшкірна гематома лівої скроневої області», трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (арк. спр. 44-46, 97-98).
Згідно з актом (за формою Н-5*) від 05.01.2021 розслідування нещасного випадку, що стався 28.02.2011 о 08.05 годин з позивачем встановлено, що нещасний випадок з позивачем у вигляді «ЗЧМТ - струс головного мозку (28.02.2011), підшкірна гематома лівої скроневої області», трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (арк. спр. 40-43, 95-96).
11.01.2021 позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням їй ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із травмою, отриманої під час виконання службових обов`язків, та з проходженням служби в поліції (арк. спр. 48, 91).
Відповідно до висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 03.02.2021 відповідачем встановлено факт відсутності підстав виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю (арк. спр. 49, 90).
Листом № 177/111/22/05-2021 від 05.02.2021 відповідачем відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з чим, що отримана позивачем травма не пов`язана з виконанням службових обов`язків та основних завдань міліції (арк. спр. 50).
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзиви учасників справи, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Аналіз частини першої статті 77 Закону № 580-VIII вказує на те, що самостійними підставами для припинення служби в поліції є звільнення поліцейського зі служби в поліції, зокрема через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції (пункт 2); за власним бажанням (пункт 7). У першому випадку звільнення зі служби в поліції відбувається за рішенням роботодавця (на підставі рішення медичної комісії про непридатність до служби), а в другому - за власною ініціативою, тобто за волевиявленням поліцейського.
За приписами пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:
- визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Позивача звільнено зі служби 23.07.2020, до відповідача із заявою звернулась 19.08.2020 та 11.01.2020, тобто у визначений строк.
Згідно з частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Так, відповідно до підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності: III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Приписами частин третьої та шостої статті 100 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону № 580-VIII, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (надалі – Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
Ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів) (пункт 1 розділу І Порядку № 4).
Діяльність органів поліції та навчальних закладів у частині оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського спрямована на забезпечення гарантованого державою соціального захисту поліцейського (пункт 1 розділу І Порядку № 4).
Згідно пункту 3 розділу І Порядку № 4 поліцейський  вважається таким, що виконує службові обов`язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), у тому числі під час участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України «Про міліцію».
Згідно з підпунктом 2 пункту 4 розділу І Порядку № 4 випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД є у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 4 посадові особи органів поліції, навчальних закладів у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби).
Відповідно до пункту 3 розділу IV Порядку № 4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.
Дослідження підстав для виплати поліцейському одноразової грошової допомоги, передбачених частиною першою статті 97 Закону № 580-VIII, свідчить про самостійний характер кожної із вказаних груп підстав, а також про те, що їх виокремлення зумовлене потребами диференціації та пропорційного компенсування поліцейському або членам його сім`ї, батькам та утриманцям (у разі загибелі поліцейського) негативних для життя або здоров`я наслідків, пов`язаних з виконанням поліцейським службових обов`язків, з огляду на різний ступінь тяжкості таких наслідків.
Передбачена положеннями пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога є гарантованою соціальною виплатою, призначається поліцейському після звільнення зі служби в поліції у разі встановлення інвалідності через поранення (контузію, травму або каліцтво), отримане під час виконання службових обов`язків. За обставин, коли поліцейський зазнав поранення (контузії, травми або каліцтва), що не зумовлює його звільнення зі служби в поліції через хворобу та встановлення в подальшому поліцейському інвалідності, у частині першій статті 97 Закону передбачено й інші підстави, за яких особа може скористатися правом на отримання одноразової грошової допомоги, розмір якої, зокрема, передбачений пунктами 5, 6 статті 99 Закону, а не пунктом 3 статті 99 Закону.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що зазначені положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності трьох умов: причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення.
Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 05.02.2020 у справі №810/836/18, від 23.04.2020 у справі №822/999/18 та від 30.07.2020 у справі №127/25169/17.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що правові висновки, викладенні у зазначених постановах Верховного Суду, зроблені у справах щодо призначення одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ст. 97 Закону № 580, проте вони застосовуються і щодо підстав, викладених у п. 3 ст. 97 Закону № 580, оскільки визначають критерії наявності права на одноразову грошову допомогу в цілому, безвідносно до певного пункту.
Питання, пов`язані з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, врегулюванні правовими нормами Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 № 1346 (далі - Порядок №1346)
Цей Порядок розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України (пункт 1.1 Порядку № 1346).
Пунктом 2.1 Порядку №1346 передбачено, що розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).
Відповідно до пункту 3.9 Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час.
Згідно зі статтею 101 Закону № 580-VIII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:
а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;
б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; 
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);
г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Таких обставин, що спричиняють неможливість призначення та виплату позивачу ОГД за заявами, відповідачем не встановлювалось.
Суд, вирішуючи питання про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, враховує обов`язкові умови, а саме: інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Судом встановлено, що позивач отримала травму, яка відповідно до актів форми Н-1* та Н-5*, отримана нею в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, що підтверджено свідоцтвом про хворобу № 27/2020. 23.07.2020, позивач звільнена зі служби в поліції через хворобу та 18.08.2020 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції, ступінь втрати професійної працездатності 40 %.
Крім того, позивач неодноразово лікувалась стаціонарно та амбулаторно з приводу головного болю (арк. спр. 23-24, 92). 
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріалами справи підтверджено наявність всіх умов, необхідних для застосування до спірних правовідносин положення пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII.
Суд наголошує, що позивач звернулась до відповідача з рапортом у визначений строк.
Відповідачем, в свою чергу, 03.02.2021 складено висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Посилання відповідача, що позивач не отримала травму під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, місцевий суд правильно оцінив критично з мотивів викладених в рішенні суду та зазначив.
Порядком № 1346 визначено, що Комісія  з  розслідування  визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час (пункт 3.9, 3.10), або не пов`язаний з виконанням службових обов`язків" (пункт 3.11).
В свою чергу, згідно Акту форми Н-5* від 05.01.2021 та Акту № 1 форми Н-1 від 05.01.2020 встановлені обставини, за яких стався нещасний випадок з позивачем а саме: 28.02.2011 приблизно о 08 год 25 хв. викладач ПЗД ЛУПППМ капітан міліції ОСОБА_1 на території ЛУПППМ під час пересування до робочого місця підслизнулася і впала, вдарившись при цьому головою о край бордюру.
Таким чином, комісією було встановлено, що нещасний випадок з позивачем у вигляді «ЗЧМТ- струс головного мозку (28.02.2011), підшкірна гематома лівої скроневої області» трапився в період проходження служби при виконанні службових (функціональних) обов`язків викладача ЦЗД ЛУПППМ.
Статтею 72 Закону № 580 передбачене професійне навчання поліцейських. Отже, несення позивачем служби в поліції (міліції) викладачем ЦЗД ЛУПППМ пов`язано із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3)
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на обставини справи, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Національної поліції в Луганській області у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення позивачу III групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в поліції, що складена у вигляді висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 03.02.2021 та затверджена 03.02.2021 (без зазначення номеру) є протиправною, а тому, як наслідок, позовні вимоги належать до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Національної поліції в Луганській області про призначення одноразової грошової допомоги 03.02.2021, затвердженого 03.02.2021 (без зазначення номеру).
Враховуючи, що 23.07.2020 наказом № 785 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу), а 18.08.2020 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції при виконанні службових обов`язків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII - III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги прийнято 03.02.2021.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2270,00 гривень.
Таким чином, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській  області нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності (40 %) з визначенням III групи інвалідності у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції навів відповідні мотиви, якими керувався, зменшуючи розмір заявленого відшкодування витрат на правову допомогу з 3600 грн до 1000 грн, які колегія суддів вважає обгрунтованими.
В той же час, апеляційна скарга відповідача взагалі не містить доводів щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром такого відшкодування.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для відшкодування судових витрат апелянта відсутні.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі № 360/1112/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 21 вересня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                 І. В. Геращенко