УХВАЛА

12 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 380/3214/20
адміністративне провадження № К/9901/27419/21  
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Каверіна Сергія Миколайовича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №380/3214/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення у лютому 2017 року, січні 2018 року, передбаченої пунктом 1    статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також підйомної допомоги у листопаді 2016 року, передбаченої частиною третьою    статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої    постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889;
- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2017 року, січні 2018 року, а також підйомну допомогу у листопаді 2016 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої    постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889    у розмірі 9763,03 грн;
- визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладеного у формі наказу начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 10.01.2018 № 10-ос в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби без урахування 12 річної календарної вислуги років;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) врахувати весь період календарної служби для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої    статтею 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"    про що прийняти відповідне рішення;
- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік у сумі 5880,83 грн;
- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"    в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 11 календарні роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої    постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889    і відрахуванням різниці раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у сумі 20557,96 грн;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 10.01.2018 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою    статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"    та    постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702    за 2016-2018 роки;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою    статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"    та    постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702    за 2016 - 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої    постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 10.01.2018 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої    статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"    за 2015 - 2018 роки загальним терміном 56 календарних дні;
- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої    статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"    за 2015 - 2018 роки загальним терміном 56 календарних дні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої    постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889    у сумі 21955,36 грн.
23 листопада 2020 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення у лютому 2017 року, січні 2018 року, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а також підйомної допомоги у листопаді 2016 року, передбаченої частиною третьою статті 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2017 року, січні 2018 року, а також підйомну допомогу у листопаді 2016 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 у розмірі 9763,03 грн.
Визнано протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладеного у формі наказу начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 10.01.2018 № 10-ос в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби без урахування 12 річної календарної вислуги років.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) врахувати весь період календарної служби для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” про що прийняти відповідне рішення.
Стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік у сумі 5880,83 грн.
Стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 11 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 і відрахуванням різниці раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у сумі 20557,96грн.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 10.01.2018 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2016-2018 роки.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2016 - 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 10.01.2018 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2015 - 2018 роки загальним терміном 56 календарних дні.
Стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2015 - 2018 роки загальним терміном 56 календарних дні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 у сумі 21955,36 грн.
14 квітня 2021 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 380/3214/20 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення у лютому 2017 року, січні 2018 року, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а також підйомної допомоги у листопаді 2016 року, передбаченої частиною третьою статті 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2017 року, січні 2018 року, а також підйомну допомогу у листопаді 2016 року враховуючи щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з врахуванням виплачених сум.
Визнано протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладеного у формі наказу начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 10.01.2018 № 10-ос в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби без урахування 12 річної календарної вислуги років.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 12 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 і відрахуванням різниці раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 10.01.2018 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2015 - 2018 роки загальним терміном 56 календарних дні.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2015 - 2018 роки загальним терміном 56 календарних дні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На зазначену постанову суду апеляційної інстанції представником позивача подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 26    липня 2021    року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
У касаційній скарзі представником позивача зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував норми права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 31 березня 2021 року у справі №520/7314/2020. 
Проте, в касаційній скарзі представником позивача не наведено, які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Суд зазначає, що посилання скаржника виключно на рішення Верховного Суду із зазначенням того, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови, самі по собі не доводять не врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, без зазначення конкретних висновків щодо конкретної норми права (пункт, частина, стаття), викладених у зазначених постановах Верховного Суду, подібність яких також не доведена у касаційній скарзі. 
Крім того, представник позивача акцентуючи увагу на витягах з зазначеної постанови Верховного Суду, зокрема релевантних джерелах права, які застосовано судом касаційної інстанції у конкретній справі за конкретних обставин, не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справі №520/7314/2020 є подібними.
Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм. 
У касаційній скарзі позивачем також зазначено, що вона подана на підставі пункту 3  частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. 
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Таким чином, Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.  
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням представником позивача у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме представником позивача не наведено, які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду, а також не обґрунтував, що ця постанова ухвалена у справах за подібними відносинами із цією справою, а також не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Каверіна Сергія Миколайовича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №380/3214/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.     

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Шевцова